361 
Celraria  nivalis förekomma i hög frekvens. Dessa gräshedar hava i 
Dalafjällen sin huvudsakliga utbredning på höga nivåer, där deras do- 
minans är så framträdande, alt förf. urskilt en särskild region inom 
regio alpina, upptagande de högsta partierna av fjällen ned till 100—150 
m ovan skogsgränsen. Nedanför denna gräshedsregion vidtager risheds- 
regionen. I och för sig kan ju denna indelning av kalfjället i Dalarna 
vara berättigad, men förf. vill tillmäta densamma en generell betydelse 
och synes böjd att vilja låta den gälla för hela den skandinaviska fjäll- 
kedjan. Han grundar sig därvid bl. a. på uppgifter av VESTERGREN från 
Sarekområdet, en trakt, som referenten sedan ett flertal år är väl för- 
trogen med. Det kan då framhävas, att SAMUELSSONS direkta jämförelse 
mellan gräshedarna i Dalafjällen och Sarek är fullständigt felaktig. I de 
verkliga gräshedarna saknas ris, framför allt de av SAMUELSSON nämnda, 
och av lavar förekomma blott sparsamt krustalavar, bägareladonier o.s.v. 
Orsaken till denna brist på ris och Cladinae är att söka i den långvariga 
snöbetäckningen. När därför förf. påstår, att »gräshedarna» i Dala- 
fjällen skulle ha sin sammansättning att tacka den sena utsmältningen, 
är detta endast en konstruktion, utan stöd av iakttagelser. Tvärtom 
äro de att betrakta såsom rishedar, i vilka risen på grund av det höga 
läget och därav följande faktorer blivit uttunnade. De »gräshedar» förf. 
skildrar äro på ett par undantag när att betrakta som »gräs»-rika ris- 
hedar, och lidpunkten för deras utsmällning är ingalunda senare än de 
verkiiga rishedarnas, snarare tvärtom. För övrigt är det högst sannolikt, 
alt på sådana jämförelsevis låga fjäll, som Dalarnas, snön ej blir lig- 
gande på topparna; förekomsten av Loiseleuria-hedar på dessa talar även 
för, att de tidigt blir barlagda. — Atskilligt vore ytterligare att anföra 
om författarens uppgifter angående snöfördelningen och utsmältningen av 
en del växtsamhällen, men det nu sagda må vara tillräckligt. Faran av 
att på grund av litteraturuppgifter schematisera förhållanden, som man 
själv ej iakttagit, kan vara nog så stor, och förf. har ej sällan fallit offer 
för rena konstruktioner, när det gällt bedöma snöns betydelse för ve- 
getationen. Ett studium av snösmältningsförhållandena på våren skulle 
här ha undanröjt ett flertal av de felaktiga slutsatser förf. kommit till. 
Sista kapitlet i arbetet har förf. ägnat åt den alpina och subalpina 
floran. Hela det ovan barrskogsgränsen iakttagna antalet kärlväxter 
uppgår till 208, alltså en i jämförelse med andra fjälltrakter anmärk- 
ningsvärt låg siffra. Alpina arter i Dalarna räknar förf. 56 och subalpina 
23. Det framhålles, att förekomsten av kalk i substratet spelar en stor 
roll för åtminstone vissa av dessa; de rikaste fyndorterna äro sådana, 
där berggrunden utgöres av kalkhaltiga bergarter. Fyra kartor i texten 
visa utbredningen av fjällväxter i Dalarna, och arbetet avslutas av ett 
biologiskt spektrum i RAUNKLERS mening. T. Å. Tengwall. 
