22 



utgivare (Th. M. Fries) en förmodan, all en av L.kstaihus' former 

 kunde motsvara S. alpina Willd., en annan S. natans Mich. En 

 liknande uppfaltning uttalades av O. R. Fries (i Bot. Notis., 1858, 

 sid. 166), som funnit var. tenuior lämligen allmänt i trakten mellan , 

 Torne och Kalix älvars nedre lopp. Han fann det »ej otroligt, det 

 den är identisk med S. alpina Willd. eller S. natans Mich. (hvilka,. 

 att dömma efter beskrifningarne, ej tjxkas vara tillräckligt skiljda)» 

 och rekommenderade dem »till nogare undersökning, för all möj- 

 ligen påfinna några mer egendomliga och konstanta kännemärken, 

 då dess geografiska utbredning tyckes häntyda på något eget». 

 Med hänsyn till dessa anmärkningar är att märka, att S. alpina 

 Willd. är identisk med S. natans Pall., medan 5. natans Mich. av 

 F. BucHENAU i monografien över Alismataceae i Englers »Pflanzen- 

 reich» (IV: 15, 1903) upptas som varietet av S. subulata (L.) Buch. 



Efter Lindbergs uppsats blev Sagitlaria natans något mera upp- 

 märksammad även av de svenska botanisterna. Den infördes i 

 9:de uppl. av Th. O. B. N. Kroks och' S. Almquists »Svensk Flora 

 för Skolor» (1903) som S. sagittifolia var. natans. Och i C. A. M. 

 Lindmans »Svensk Fanerogamflora» (1918) är den upptagen som 

 art. På bägge ställena karakteriseras den genom flytblad med av- 

 lång skiva, smärre blommor och gula ståndarknappar, medan 5. 

 sagittifolia säges ha även flytbladen med pillik skiva samt rödbruna 

 ståndarknappar. Om frukterna namnes däremot ingenting. Enligt 

 Lindberg lämna dock dessa de allra viktigaste kännemärkena. Hos 

 S. natans äro de c:a 3 mm långa och 2,5 mm breda, kortsprötade, 

 mot basen avsmalnande, hos S. sagittifolia c:a 6 mm långa och 4,5 

 mm breda, försedda med tydligt spröt och (alldeles) oskaftade. Även 

 i F. BucHENAUS ovan omnämnda monografi upptas S. natans som art. 



Som totalomdöme om Sagitlaria natans säger Lindberg (anf. st.^ 

 sid. 69), att den är »en särdeles utmärkt, alltid lätt igenkänlig, från 

 S. sagittifolia mycket väl skild art». Oaktat jag ej haft tillfälle att 

 se den förra i naturen, har även jag blivit övertygad, att vi i den 

 nordiska floran ha två väl skilda Sagittaria-aiter. Men däremot 

 kan jag ej medge, att enskilda exemplar alllid äro så lätta att säkert 

 bestämma. 



De båda Sagittaria-arierna förete i utpräglade fall en avsevärd 

 habitusskillnad. 5. sagittifolia har nämligen i regel utvecklade luft- 

 blad med divergerande, ofta långt utdragna, spetsiga basalflikar, 

 medan S. natans oftast har endast flytblad (utom de helt submersa). 

 När den senare arten har utvecklade luftblad, äro dessas basalflikar 



