23 



trubbigare och parallella— konvergerande. Men som l)ekanl före^ 

 komma även hos S. sagittifolia ej sällan individ ulan alla lullblad. 

 Särskilt är delta fallet på djupare vatten. Jag hade i somras 

 (1919) rikt tilHalle atl i södra Dalarnes sjöar se alla övergångar 

 mellan rena vallenlormer av typisk na/ans-habitus och normala 

 kraftiga landformer. Norrul synas de rena vallenformerna av S. 

 sagitiifolid 1. o. m. vara vanligare än landformerna. Åtskilliga äldre 

 uppgifter om var. ienuior avse ulan tvivel sådana former, varför 

 dessa ej utan vidare kunna hänföras till .S. nalans. Och även under 

 senare år ha de givit anledning till förväxlingar. Sålunda tillhör det 

 allra mesla, som av Lunds Bolaniska Förening utlämnats såsom 

 S. naians, sådana vattenformer av .S. sagittifolia. Detta gäller främst 

 exemplar, insamlade vid Sollefteå (Ångermanland) åren 1908 — 1910 

 av G. Johansson, vilket jag särskilt nämner, enär dessa torde vara 

 de enda, som i llertalet enskilda herbarier representera vS. natans.^ 

 Angående dessa var jag länge mycket tveksam. De äro nämligen 

 genomgående i ogynnsamt utvecklingsstadium, med svaga blom- 

 ställningar, i allmänhet ulan utslagna hanblommor och utan fruk- 

 ter. Men efter granskning av ett stort material har jag fått viss- 

 hel om slån(iarknapj)arnas brunvioletla färg och deras storlek, 

 varigenom det blev fullt klart, alt det är fråga om en vattenform 

 av .S. sagittifolia. Delta bekräftas också av bättre utvecklade exem- 

 plar från samma fyndort, vilka meddelats mig av doktor H. W. 

 Sjögren (Sollefteå). 



Ovan anfördes, att de svenska Hororna ange, alt ilytbladen hos 

 Sagittaria natans ha »avlång», hos vS. sagittifolia »pillik» skiva. 

 Detta är alldeles missvisande. Även hos den förra arten ha de 

 llesta bladen skiva med pillik bas, medan hos den senare ej sällan 

 blad förekomma alldeles ulan Jjasflikar. .lag har t. o. m. sett l)lom- 

 mande individ av fullkomligt säker vS. sagittifolia, där intet blad 

 haft utvecklade basaltlikar. Därför anser jag sterila exemplar säl- 

 lan vara säkert bestämbara. Delta är mycket beklagligt, då Sagit- 

 /aria-arlerna i nofra Fennoskandia ofta ej blomma och pä vissa 

 ställen, där de varit föremål för observation under varje år under 

 ett ])ar årtionden, blommat endast under någon enda särskilt varm 

 sommar och även då ytterst sparsamt, så vid Lillhärdal i Härje- 

 dalen (enl. S. J. Enandkr) och Jockmock i Lule Lappmark (enl. 

 O. Vesterlund). 



' Däremot äro exemplar från Boden och PiteA, som likaså gått i byte, äkta 

 S. natans. 



