30 



Hb. Hfors, vilka förtecknats av fil. doktor W. Brknner (Helsing- 

 fors). Här äro nämligen litteraturens uppgifter alltför osäkra på 

 grund av möjlig förväxling med Sagittaria natans. 



Att här uppräkna alla för mig kända nordiska fyndorter för Sa- 

 gittaria sagittifolia skulle l)li alldeles för vidlyftigt. Några anmärk- 

 ningar till kartan bör jag dock ge. Särskilt anser jag mig böra 

 omnämna några nya fyndorter från trakter, där växten äi- sällsynt. 

 Vidare kan det vara skäl att uppräkna alla punkter i Norrland, 

 varifrån jag sett säkra exemplar, detta med hänsyn till förekomsten 

 av S. natans. 



Sverige. 



Skåne. Arten uppges i Hororna utan vidare vara allmän. Enda in- 

 skränkningen, jag funnit angiven, är i N. Liljas »Skånes flora?' C2:dra 

 uppl., 1870), där växten säges saknas vid Broby. Jag känner ingen f3'nd- 

 ort i hela den norra skogsbygden, ej heller i mellersta östra Skåne 

 (Linderödsåsen osv.). Mest utbredd är den i sydvästra delen och efter 

 Rönne å. 



Bleking. Enda mig bekanta fyndorter äro de bägge gamla: Sisse- 

 bäck och Karlshamn (enl. F. Svanlunds »Förteckning öfver Blekings 

 fanerogamer och ormbunkar», 1889). 



Småland. Endast i Tjust är den mera utbredd. Nya fyndorter: 

 Ukna: Storsjö (1914 C. E. Gustafsson); Gamleb}' (1888 Hj. Pettersson); 

 Blackstad (enl. H. E. Johansson). Dessutom är den i Kalmar län känd 

 från ett par ställen i vardera Sevede och Södra Möre härader (enl. M. 

 G. Sjöstrands »Calmar läns och Ölands flora», 1863). Från inre Små- 

 land hittills blott uppgiven för Skatelöv (enl. X. J. Scheutz i Bot. Xotis., 

 1871, sid. 144) och Jönköping (enl. C. O. voN Porat i »Jönköpings Histo- 

 ria», h. 2, 1915). Härtill kan jag blott lägga två nya: Björkö: Rynings- 

 näs (enl. H. Janzon enl. K. Falck); Linderås: Göberg lenl. anteckning av 

 S. L Ljungh i ett exemplar^ av A. J. Retzius' »Florre Scandinavi?e Pro- 

 droraus» (1779), vilket tillhör Botaniska museet i Uppsala]. 



Östergötland. Arten synes vara tämligen allmänt utbredd genom 

 hela landskapet, möjligen med undantag av skogstrakterna i norra och 

 södra delarna. 



Halland. Alla fyndorter ligga vid eller helt nära kusten, där växten 

 ej är alltför sällsynt i åarna (enl. F. E. Ahlfvengren, H. E. Johansson. 

 St. Svensson . 



Västergötland. Från stränderna av Vänern och Göta älv (ända till 

 Göteborg; äro så många fyndorter kända, att arten där kan betecknas 

 som allmän. Även i den egentliga Västgötaslättens sjöar och åar tyckes 

 den vara mycket spridd. Eljest är den sällsynt och endast känd från 

 Alingsåstrakten och Kinna (enl. A. Rudbergs »Förteckning öfver Väster- 

 götlands fanerogamer och kärlkryptogamer», 1902). Dessutom uppges den 



* Detta är synnerligen rikt på ej publicerade växtfyndorter i norra Småland 

 (främst Tranåstrakten) och västra Östergötland. 



