35 



nordligaste delarna. Likaså saknas den i största delen av Norge. 

 Högsta kända fyndorten är Funäsdalssjön i västra Härjedalen, 

 583 m ö. h. 



På grundval av ovanstående utredning om de bägge Sagillaria- 

 arternas utbredning inom Norden vill jag nu våga att något disku- 

 tera orsakerna till densamma. Härvid kan jag i rätt stor ut- 

 sträckning stödja mig på ännu ej ofTentliggjorda studier över våra 

 högre vattenväxters utbredning, varmed jag under sista tiden varit 

 sysselsatt. 



vSa^/V/a/m-arternas utbredning inom Norden bestämmes utan tvi- 

 vel främst av deras: 1) invandringshistoria, 2) värmekrav och 

 3) näringsekologiska fordringar. 



Om Sagittaria sagittifolias invandringshistoria är föga att säga. 

 Den torde ha invandrat från både söder och öster under ett tidigt 

 skede av postglacialliden. Troligen har den under värmeliden haft 

 en större utbredning än nu. Jag har redan ovan framhållit, att 

 den sällan blommar vid sin nordgräns och ännu mera sällan, om 

 ens någonsin, där utbildar mogen frukt. Säker sådan känner jag 

 från Sverige ej norr om södra Dalarne. 



Sagittaria natans är uppenbarligen en östlig invandrare. Vissa 

 drag i dess utbredning, särskilt de stora luckorna i Öster- och 

 Västerbotten, kunde då tänkas sammanhänga med en så sen in- 

 vandring, att olika invandringsströmmar, som kunna ha förekom- 

 mit, ej hunnit mötas. Men en sådan förklaring är icke hållbar. 

 Artens lätt igenkänliga frukter äro nämligen anträlTade i lorvav- 

 lagringar på åtminstone fyra ställen i Finland, varav tre i inre 

 delen av Mellersta Österbotten, där den i nutiden synes saknas 

 [jfr H. Lindberg i Finska Mosskull. Årsb., 1911, sid. 281, och 

 Öfvers. Finska Vet.-Soc. Förh., 58 (1915—1916), C:2, sid. 10; A. L. 

 Hackman i Acta Forest. Fenn., 12:1, sid. 160]. Tillsammans med 

 S. natans äro på dessa ställen funna rester av en mycket rik och 

 värmefordrande vatten llora, vars allra märkligaste arter äro Najas 

 flexilis och tenuissima, bägge i nutiden inskränkta till sydligaste 

 Finland (A', flexilis även i Onega). Enligt Lindbkrg härstamma de 

 av honom beskrivna fynden från ett avlägset tidsskede (ancylus- 

 liden), varmare än det nutida. På sätt och vis företer alltså S. 

 natans^ nuvarande utbredning vissa, dock mycket oklara, reliktdrag. 



