36 



Sagiltaria-arlernas värmekrav lönar del sig föga alt diskutera. 

 Alt <S. sagittifolia ej ställer alltför stora sådana framgår tydligt av 

 dess ulbredning. All del ej är dessa, som hålla den borta från 

 större delen av del sydsvenska höglandet, finner jag uppenbart. 

 Får man döma av den omständigheten, att S. natans ej sällan är sam- 

 lad med mogen frukt ända uppe i Norrbotten, så skulle denna art 

 snarare ställa mindre värmekrav. Och då den är anträffad ända 

 uppe i Pajala, Kemijärvi osv., så finner jag det vara tydligt, att 

 utbredningsluckorna i Väster- och Österbotten ej kunna vara be- 

 tingade av klimatiska orsaker. 



Särskilt inom Sverige och Norge sammanfaller utbredningen av 

 Sagittaria sagittifolia mycket nära med lerornas. Man jämföre fig. 3 

 med t. ex. kartan (N:o 5) över »Fennoskandias lösa jordlager» i 

 »Allas öfver Finland» (1910)'^ eller den av C. J. Anrick (Ymer 1919^ 

 ta vi. 1) meddelade kartan över Sveriges åkerareal, som även den 

 på ett intressant sätt avspeglar lerornas utbredning. De allra flesla 

 av fyndorterna för S. sagittifolia ligga därför nedanför den marina 

 gränsen. Men även de, som ligga högre, kunna bestämt visas stå 

 i samband med förekomster av supramarina leror. Detta gäller 

 t. ex. förekomsterna på Skånes moränleror, flera norrländska fynd- 

 orter inom området för de stora isdämda sjöarna osv. Särskilt be- 

 lysande äro fyndorterna i inre Småland. Alla de nordsmåländska 

 tillhöra nämligen områden, som legal under den baltiska eller 

 Väller-issjöns yta (jfr H. Munthes karta i Geol. Fören. Förh., 32,. 

 1910, tavl. 47). Skatelövslokalen ligger inom ett av de få områden 

 inom Kronobergs län, där leror inta större ytor, nämligen vid As- 

 nens nordända (jfr N. J. Scheutz i Bot. Notis., 1871, sid. 85). 



Att det är lermarkernas mera näringsrika vatten, som främst erbju- 

 der de för Sagittaria sagittifolia gynnsamma betingelserna, är tämligen 

 uppenbart. På vad sätt ett sådant vatten utövar sina verkningar 

 är ännu ej möjligt all säga. Likväl bör jag påpeka, att arten icke 

 är bunden till lermärglarna. Klarast framgår detta genom dess 

 allmänna förekomst i stora delar av Värmland, Dalarne och Norr- 

 land, där lerorna i regel innehålla mycket litet kalk. 



Till sin utbredning ansluter sig Sagittaria sagittifolia i princip 

 nära till en hel grupp av eutrafenta vattenväxter, som just hålla sig 



* Det bör anmärkas, att verkliga leror i de lägre delarna av Norrland, i synner- 

 het i Västerbotten, ha betydligt större utbredning än vad som framgår av denna 

 karta [enl. meddelande av professor A. G. Högbom (Uppsala)]. 



