42 



av O. NoRDSTEDT (45). Därpå följde större eller mindre arbeten av 

 A. G. Nathohst, F. Areschoug, Mortensen, C. G. H. Thedenius 

 och G. x\ndersson. 



Areschoug ägnade den i Immeln växande 7>a/>a-formen ett in- 

 gående studium. På grund av dess stora både vegetativa och florala 

 olikheter med den på kontinenten levande typiska arten, beskrev 

 Areschoug i Öfversigt af Kongl. Vet. Akad. Förh. av år 1(S73 Im- 

 meln-formen som en särskild varietet under namnet conocarpa. I 

 samma publikation och även i en senare av år 1888 (9) uttalar han 

 den förmodan, »att ifrågavarande varietet utvecklat sig ur den ty- 

 piska formen under inverkan av förändrade yttre lifsvillkor». 



De viktigaste och mest omfattande av ovannämnda arbeten äro 

 de av Nathorst (38 — 42). Genom dessa erhölls kännedom om flera 

 nya subfossila fynd i Skåne och Blekinge. Vidare lämnades vik- 

 tiga bidrag till kännedomen om sjönötens fruktformer, och sättet 

 för växtens spridning. I ett år 1888 utkommet arbete »Om de frukt- 

 former af Trapa natans L., som fordom funnits i Sverige», läm- 

 nade han en sammanfattning av sina forskningar. Denna avhand- 

 ling innehåller en sådan rikedom på fakta och originella uppslag, 

 att den alllid kommer att räknas som ett klassiskt arbete inom 

 den numera mycket omfattande 7>a/ja-litteraturen. 



MoRTENSE.v (36) och Thedenius (76) bidraga med tvenne smärre 

 meddelanden om Trapa natans' uppträdande i Immeln, och i en år 

 1889 utgiven uppsats redogör G. Andersson (1) ingående för ett 

 Trapa-hnå i Ljunga socken i Småland. 



Nästa epok inom Trapa natans upptäcktshistoria i Sverige bildar 

 året 1895. Då anträlTade R. Sernander och K. Kjellmark (62) 

 subfossila 7>a/^a-frukler i Gottersätersmossen, Axbergs socken i 

 norra Närke.' Detta fynd erbjöd ett särskilt stort intresse på grund 

 av fyndortens läge hela två breddgrader norr om den nordligaste 

 förut kända växtplatsen, Hemsjön i Misterhults socken. Sin största 

 betydelse erhöll dock fyndet genom att sjönötens uppträdande och 

 försvinnande nu sattes i samband med de redan tidigare konsta- 

 terade postglaciala khmatväxlingarna. — Trapa uppfattades som 

 en värmekrävande växt. Dess stora utbredning gynnades ekologiskt 

 sett direkt av den postglaciala värmetidens klimatförhållanden. Ut- 

 döendet framkallades av den klimatförsämring, som avbröt värme- 



' I detta sammanhang bör framhållas att G. Andersson år 1894 upptäckte fossil 

 Trapa i ej mindre än fyra mossar, tillhörande skilda vattensystem i södra Fin- 

 land (3 o. 5). 



