56 



skapen. Sålunda har L. von Post (öl, sid. 680) visat, att del 

 äldsta 7>ajoa-förande lagret i Närke (Tärnsjömosse i Skagershults- 

 sn) härstammar från mitten av nämnda tid. Efter den Blytt-Ser- 

 nanderska terminologien, grundad på postglacialtidens klimatför- 

 ändringar, ägde här växtens invandring rum vid övergången mellan 

 atlantisk och subboreal tid. Av ungefär samma ålder är också 

 VON Posts (54, sid. 343) Trapa-fynd i Värmland (Sjön i Kila sn). 

 Sjönötens invandring till Uppland och Västmanland tyckes däremot 

 enligt hitintills gjorda undersökningar först ha ägt rum under se- 

 nare hälften av LitorinaAiåen, nämligen under den subboreala 

 perioden. 



Om tiderna för sjönötens uppträdande på sina forna växtplatser 

 kring Vänerns södra del har statsgeologen L. von Post godhets- 

 fullt meddelat mig följande: Genom verkställd pollenanalys av de 

 Trapa-iöranåe horisonterna i Flomossen (Detterns sydända) och 

 Hullsjömossen (Gårdhems sn) har sjönötens invandring kunnat 

 bestämmas till sen atlantisk eller början av subboreal tid. 



Sjönötens spridningsförmåga synes ha varit tämligen likartad 

 under hela Litorina-iiåen. Subfossil Trapa anträffas nämligen på 

 mycket växlande nivåer under högsta gränsen för Lz7on'/7 a-havets 

 strandbildningar. Goda exempel härpå lämna t. ex. Sundelins 

 (73, sid. 231) undersökningar över sjönötens forna förekomst i 

 Östergötlands och Smålands kusttrakter, liksom även Trapa-loka- 

 lerna i Närke och Södermanland. 



Vid slutet av Lz7o/-zna-tiden hade sjönöten sin största utbredning 

 i vårt land. Under detta skede — vilket sammanfaller med brons- 

 åldern och den postglaciala värmetidens sista fas, den subboreala 

 perioden — förekom mångenslädes Trapa nära nog ymnigt. 



Vid Lmi/jea-tidens inträde — denna är synkron med järnåldern 

 och förra hälften av den subatlantiska perioden — sker ett hastigt 

 omslag beträffande sjönötens spridningsförmåga, som nu alldeles 

 tyckes gå förlorad. Inom de flod- och sjösystem, som genom den 

 fortgående landhöjningen uppstodo under detta skede, har man 

 nämligen trots ivriga efterforskningar aldrig lyckats påträffa sub- 

 fossil Trapa. 



Även under historisk tid har växtens spridning varit ringa. Av 

 allt att döma tyckes en spontan sådan ej ha förekommit. Den 

 enda propagation vi nu kunna räkna med är den, som åstadkom- 

 mits av människan. Spridda odlingsförsök ha nämligen utförts 



