110 



för att skydda Krageholms-åkrarna för c:a 15 år sedan måste hugga ner 

 deras boträd, bokarna, på ön. Dessa råkor hade utträngt talrika kolonier 

 av häger, och dessa i sin ordning en skarv-koloni. 



I gränsen för en arts naturliga utbredningsområde måste alltid upp- 

 stå en »zöne contestée», där arten i enstaka förekomster så att säga stri- 

 der för sin tillvaro. Med nutidens renodlade utvecklingshistoriska åskåd- 

 ning vill man gärna betrakta dessa utposter antingen som förposter 

 för en pågående spridning eller efterposter från en föregående större 

 utbredning och tar ringa hänsyn till den tredje möjligheten: oscillerande 

 förskjutningar. 



Raunkler (sid. 299) är väl närmast böjd att för den danska vegeta- 

 tionen hålla den som en förpost. Han säger: >Plantens Udbredelse 

 her i Landet tyder icke paa nogen stor Spredningsevne; dens Hoved- 

 udbredelse i 0stjyllands og de sydlige 0ers Skove i Förbindelse med 

 dens Mangel i de mere isolerede Skovrester i Midtjylland tyder paa, at 

 den er invandret fra Syd i en temmelig seen Tid, formodentlig nogen 

 Tid efter Bogen.» 



Arum maculatiim tillhör, som nyss skisserats, Europas varmtempere- 

 rade trakter med milda vintrar. HÖCK karakteriserar gott dess utbred- 

 ning, då han i Kirchner-Loew-Schröter, sid. 34 säger: >In seiner Ge- 

 samtverbreitung reicht Arum maciilatum also vielleicht weiter nacb 

 Westen, weniger weit nach Osten, stellenweise etwas weiter sudwärts, 

 etwas weniger weit nordwärts als die Buche, lässt sich aber immerhin 

 noch mit ihr vergleichen, da die Hauptgebiete ihrer Yerbreitung iiber- 

 einstimmen.» Den kan för Norden kännetecknas som en sydlig bokväxt. 

 Skulle man vilja uppställa en efterpo st-teori, blir det skede i den 

 postglaciala utvecklingen, som man med nuvarande kännedora om vår 

 klimathistoria skulle misstänka såsom det, vilket mest gynnat dess in- 

 vandring och utbredning, den atlantiska perioden inom den postglaciala 

 värmetiden. — Inom molluskvärlden skulle den i så fall ha en viss 

 motsvarighet i Acme polila Hartm. Från »ekzonens» undre del, enligt 

 Sernander (1916, sid. 151) antagligen av atlantisk ålder, är den av 

 KuRCK funnen i Benestads-tuffen. Dess utbredning som levande angives 

 av KuRCK (sid. 63) sålunda: »I vårt land är denna ''snäcka funnen le- 

 vande endast på en inskränkt lokal i närheten av Ringsjön i Skåne. I 

 Danmark är den blott iakttagen på ett par ställen. För övrigt är arten» 

 som har sin största utbredning i mellersta och södra Europa, ej an- 

 träffad nordligare än i Holstein, Brandenburg och Schlesien». Snäckan,, 

 som enligt Westerlund (sid. 426) företrädesvis lever i bokskogar och på 

 flodstränder, saknas österut och har en med de sydliga bokväxterna 

 ganska likartad utbredning. 



Men icke förty kvarstå möjligheterna, alt Arum har odlats i när- 

 heten och spritt sig till Lybeck, eller att den direkt utplanterats. Ingen 

 tradition finnes därom vid Krageholm, men det är mycket betänkans- 

 värt, att den funnits i gamla trädgården. Naturligtvis kan man också 

 tänka sig, att någon slottsherre inflyttat den märkliga örten från Lybeck- 



Arum maculatums spridningsbiologi är för ofullständigt känd för att 

 lämna oss någon ledning i frågan. För dess verkliga förlopp i naturerk 



