114 



Ängen uppträder som öppna fläckar eller slingrande gångar mellan 

 hasselsnårcn. Den är ett genom långvarig betning framkallat samhälle, 

 som endast pä edafider återfinnes i en av kulturen oberörd terräng. 

 Den är rik på hapaxanther fig. 13, och har, om man tillägger en kontin- 

 gent av perenna gräs och örter, sin närmaste motsvarighet i den nyss 

 beskrivna provylan på den sandiga betesmarken. 



H ögbuskformationens högsta skikt är snårskiktet med ymnig hassel, 

 blandad med Crataegus, Jnniperus och i?osa-arter samt sparsamt Cotone- 

 nster nigrci. Undervegetationen är den lundartade lövängens med flera 



E. Hultén foto Ih niiii 1!^>1'.». 



Fig. 12. Toppen av Stenshuvud med högbuskformation. 



myrmekochorer såsom Viola hirta och Potentilla Fragciriastriim. Denna 

 märkliga växt, som flertalet deltagare ej förut skådat i naturen, hade 

 en rent förbluffande likhet med Fragaria collina, samman med vilken 

 den ofta växte. 



Den högbuskformation, som Blomqvist beskrivit från Kinnekulle, och 

 som även förekommer på branterna av Ölands ortoceratitkalk och Gott- 

 lands märgelskilTer (t. ex. vid Snäckgärdet) samt Benestads moränmärgel 

 (Sernandek 1915, sid. 456,, kan kännetecknas som en löväng eller lund utan 

 skogsskikt, med fältskikt, som icke äro slutna, samt med felande eller 

 svagt utbildat bottenskikt. Den är betingad av skridjord, som omöj- 

 iiggör de större trädens fortkomst, skadar fältskikten och inbakar de 

 uppspirande mossorna i sin massa. 



Högbuskformationen på Stenshuvud är befryndad med dessa typer, 



