Svensk Botanisk Tidskrift 1920. Bd. 14, H. 2—3. 



NÅGRA MARCHANTIACÉ-FYND JÄMTE EN 

 ÖVERSIKT AV NORDENS MARCHANTIACEER. 



LIBRASfY 



AV NEW Yi.«k»K 



GUNNAR SAMUELSSON. BOTamcal 



OAKUbM 



Marchantiaceerna ulgöra utan tvivel en av de intressantaste moss- 

 griipperna. Men tyvärr äro de flesta av våra arter så sfdlsynta, att 

 mycket få personer haft tillfälle att studera dem ute i naturen. 

 Genom lyckliga omständigheter har jag anträffat alla svenska arter, 

 samtliga på nya fyndorter. Härigenom har jag blivit så intresserad 

 av gruppen, att jag varit betänkt på alt söka åstadkomma en mera 

 monogralisk framställning av våra arter, särskilt deras utbredning. 

 Men då det under alla förhållanden måste dröja länge, innan en 

 dylik plan från min sida kan bli förverkligad, vill jag nedan med- 

 dela något om mina iakttagelser. 



Var och en, som på minsta sätt intresserar sig för mossor, har 

 naturligtvis sett Marchanlia pohjmorpha L., allmän, som den är, 

 snart sagt överallt i Sverige och dessutom utpräglat nilrofil, så att 

 den förekommer ända in på städernas gator. Likväl må erinras om 

 H. W. Arnells påpekande (i Sv. Bot. Tidskr., Bd. 12, 1918, sid. 

 307), att dess utbredning är något ojämn. Av de övriga arterna är 

 det väl egentligen endast Preissia commnlala (Lindb.) Nees, som 

 tr:iklvis, nämligen i kalkområden, kan bli verkligt allmän. I södra 

 och mellersta Sverige är även Fefjalella conica (L.) Corda ganska 

 spridd, om också något ojämnt. Kanske behöver man ej heller ha 

 särskilt stor tur för att på någon bergknalle anträffa As/ere//rt/)//osrt 

 (Wg) Trevis. De övriga sex, eller om man så vill åtta, svenska 

 arterna äro däremot samtliga att beteckna som rena, delvis mycket 

 stora sällsynlhetcr. 



1 Dalarne, där jag under de senare åren ägnat levermossorna 



CM mvcken ui)nmärksamhet, har iag blott anträffat de fvra nämnda 



— arterna. Marclianlia är naturligtvis i stort sett allmän. Och Preissia 



'^ är ej heller sällsynt, så snart man har alt göra med kalkrikare 



ståndorter. Rent allmän är den inom Siljansdalens silurområde. 



Srrnnl: Botanisk Tidskrijt 1920. 9 



