130 



Ett mycket karakteristiskt förekomslsätl har den på stränderna av 

 Siljan, i en zon, som årligen översvämmas vid högvatten. Här är 

 den en verklig karaktärsväxt tillsammans med bl. a. Descbampsia 

 caespitosa v. glaiica, lujuisetiim varieyalnm, Scirj)us nnighimis o. s. v. 

 I södra Dalarnes gräalslundar är ej heller Fegatella någon större 

 sällsynthet på fuktiga ställen. Särskilt praktfull och fruktificerande 

 har jag sett den på flera ställen i Sälerdalen. Asterella pilosa har 

 jag däremot funnit blott ett par gånger och mycket sparsamt, i 

 bägge fallen i diabasbranler (Vålåberget i Idre och Åsen i Älvdalen). 



De enda rika fyndorter för marchantiaceer, man hittills känt från 

 södra Sverige, äro alvarområdena på Öland och Gotland. Jag har 

 upptäckt ett nytt område, som väl kan mäta sig med dessa. 



Som deltagare i en av professor R. Sernander ledd exkursion 

 kom jag att den 28 maj 191G under några timmar besöka de båda 

 kalkrika öarna, Munkö och Runmarö inom Djurö socken i Stock- 

 holms skärgård (Uppland). På bägge ställena ägnade jag lever- 

 mossorna någon uppmärksamhet. Bl. a. fann jag på Munkön den 

 sällsynta Martinellia calcicola Arn. & Pers. i stora mängder. Och 

 på bägge öarna insamlade jag prov av vad jag trodde vara Preissia. 

 Men under sensommaren samma år lärde jag känna Torneträsk- 

 områdets rika marchantiacéflora, och när jag på hösten skulle reda 

 upp sommarens samlingar, fann jag till min stora överraskning, att 

 Runmaröexemplaren (från kalkhällar nära Uppeby) tillhörde Asterella 

 pilosa och Munköexemplaren — Neesiella {Grimaldia) pilosa (Horn.) 

 Schiffn. Särskilt den senare måste naturligtvis väcka mitt livliga 

 intresse, då den ej på över 50 år anträffats inom Sverige samt 

 överhuvud blott två gånger och då ytterst sparsamt, näm.ligen vid 

 Resmo på Öland (18(35 S. O. Lindberg) och Kurravaara i Torne 

 Lappmark (Herb. Ad. Afzelius). 



Som jag var intresserad att se, om Xeesielln pilosa hade någon 

 större utbredning på Munkön, reste jag i början av juni 1917 åter 

 ditut, denna gång tillsammans med lektor H. W. Arnell och fil, 

 mag. Erik Almquist, båda i Uppsala. Våren hade nu varit mycket 

 torr, och marchantiacébålarna voro alldeles förtorkade. På de flesta 

 ställen hade sporhusbärarna ej förmått sträcka sina skaft. Tillfället 

 var alltså mycket ogynnsamt för marchantiacéstudier. Endast efter 

 mycket sökande Ij^ckades jag återfinna Neesiella {c. fr.) på Munkön (-/c), 

 nämligen på några fläckar, där tuvor av Bryiiin pallens kvarhållit en 

 smula mera fuktighet. Även anträffades på kalkhällarna Preissia [c. fr.) 

 helt sparsamt, liksom några sterila bålar av ännu en art (se nedan.) 



