131 



De goda fynden niölle l*.tl7 j)a Runniarön. Ai.mqlist och jag 

 gjorde den 3 juni en exkursion förbi Villräsks sydända och längs 

 dess östsida. I flera kalkkärr anlrälTades Preissia vackert fruklifi- 

 cerande. I cll sädanl vid Söderhy sågos även Moerchia [Pallavicinio) 

 Flotowiana (Xees) SchilVn. och Åncuid iiunriuila (Lindh.) Sleph. 

 Och pa kalkhällar vid Villräsks sydända (Söderhy) liksom vid dess 

 niitl pä östsidan anträlVades Clenca hijdliiui (Sonifl.) Lindh. rikligt 

 (c. fr.) pä den nakna jorden i sprickorna mellan Cladonia-iunilovun. 

 Del visade sig sedan, alt de nyss omtalade bålarna frän Munkön 

 även tillhörde Clenea. Tillsammans med Clcvea och växande pu 

 samma sätt anlrälVades vid Villräsks östsida Riccia bifurca Hoffm. 

 (det. C. Jknskn) och några sterila bålar av Xeesiella pilosa, samt vid 

 Vitträsks sydända Reboulin hemi!<phaeric(i (L.) Raddi, rikligt frukti- 

 licerande. På Runniarön hade alltså anlrällats representanter för 

 fem marchanliacésläkten utom MarclKtnlia. Det är tydligen kalk 

 grunden, som framkallat denna rika utveckling. 



Av Runmaröns och Munköns marchantiaceer äro Necsiella pilosa 

 och Clenea hyalina alt anse som arktiskt-alpina arter, fastän bägge 

 dessutom äro funna på Ölands älvar, den senare även på Gotland, 

 på båda ställena som v. suecica (Lindh.) K. Miill. De inta alldeles 

 samma ställning som Woodsia alpina, tillsammans med vilken de 

 på båda öarna i Sl<jckholms skärgård växa. Däremot är Reboulia 

 liemisj)h(ierica en uti)räglat sydlig art, som i Sverige förut ej varit 

 funnen nordligare än vid Magniberg nära Nyköping (1864 C. In- 

 debetou i fib. Holm.). Följande vår (^^/s 1918) anträtTades den även 

 på Tallkobben bland Fladkläpparna i Djurö skärgård, även här på 

 en kalkhäll (I*]rik Almquist i Hb, Ups.), En stor sällsynthet är 

 också Riccia bifurca. För M. Hkkg (i Bot. Notis., 1898, sid. 110— 

 111) var den i Sverige endast känd från Klågerup i Skåne och Golt- 

 sunda nära Uppsala. I Hb. Fps. finnes den även, bestämd av C. Ji-:n- 

 SEN, från Dalsland: Backe, Bäcken (191() o. 1917 S. o. C. Bergström). 



Marchantiacéfynden i Stockholms skärgård ha enligl min tro även 

 betydelse så till vida, att de böra ge anledning till eftersökande av 

 dessa växter inom andra urkalksområden i mellersta Sverige. I 

 synnerhet, tror jag, böra de sökas, där kalkstenen går i dagen som 

 mera Hata hällar. Emellertid måste man vara ute i god tid, i 

 slutet av maj eller början av juni. Sedan torka niarchanliaceerna 

 bort och äro ytterst svåra att upptäcka. Bäst är naturligtvis att 

 söka dem fuktiga vårar. 



En ännu rikare marchantiacéflora anträffade jag eftersommaren 



