160 



Alla lokalerna utom Piipsancva ligga sålunda ovanför Lilorina-gränsen, 

 och Najas flexilis torde därför ha levat där under senare delen av den 

 bo reala och förra delen av den atlantiska tiden. Piipsaneva-före- 

 komsten ensam torde vara sen atlantisk eller möjligen något yngre. 



Najas /lexilis synes alltså uppträda i Finland på alldeles samma sätt 

 som i Sverige, nämligen så, att den haft sin största utbredning under 

 postglacialtidens första del. 



Najas flexilis har av H. Lindberg (15) och G. Samuelsson (26) 

 räknats med bland de sydliga, värmefordrande växter, vilka inom 

 Fennoskandia fordom förekommit längre mot norr än nu, och vilka 

 alltså skulle bevisa, att en klimatförsämring inträflat under post- 

 glacialtidens senare del. Den ovan gjorda sam.manställningen visar: 



1. att Najas flexilis inkommit till Fennoskandia under boreal 

 tid och vad några lokaler i östra Sverige beträffar redan under 

 denna periods allra äldsta skede tillsammans med de första 

 spåren av den ädla lövträdsfloran; 



2. att Najas flexilis, av fossilfynden att döma, haft sin ojämförligt 

 största utbredning här under boreal tid och redan under atlantisk 

 tid börjat hastigt avtaga i frekvens, varför dess nutida sällsynthet 

 icke enbart kan förklaras av den först i och med subatlantisk tid 

 inträdande postglaciala klimatförsämringen; 



3. att växten under postglacialtidens senare del hållit sig kvar i 

 Fennoskandia, sannolikt blott på spridda ställen, delvis genom att 

 invandra till genom landhöjningen successivt nyuppkomna lokaler 

 (Skagershultsmossen, Piipsaneva, Getmossen, Hederviken). 



Beträffande Najas flexilis spridningsbiologi påpekar Hj. Nils- 

 son (21), att nötens adhesion till vattnet är »så ringa, att den en 

 gång uppkommen till ytan, lätt håller sig flytande, varigenom sprid- 

 ningen i hög grad underlättas». Genom detta nötternas kringfly- 

 tande kan dock endast åstadkommas spridning inom samma vatten- 

 system. En sådan spridning torde ha ägt rum flerstädes t. ex. i 

 Skottland, där Cluny-Loch och Marlee-Loch höra till samma vatten- 

 system, på Jsederen, där såväl Kjellinglandmyr och Skaseimmyr 

 som 0ksnevadtjern, där den anlrälTats fossil, ligga inom samma 

 vattensystem som Grudevand, där den ännu lever, och i Österbot- 

 ten torde den kunna ha spritt sig till den under L//orma-gränsen 

 belägna Piipsaneva från Onkineva, belägen högre upp inom samma 

 vattensystem. 



