105 



faktum, att dess tillbakagång iiilrruler redan då, visar, alt man 

 måste söka andra orsaker än den långt senare inlrälTande post- 

 glaciala klimatförsämringen, och Xajas /lexilis hör alltså tydligen 

 icke till den grupp av växter, vilkas tillhakagång har sin vikti- 

 gaste orsak i densamma. Man kan då tänka sig möjligheten av 

 en slåndortsförsämring (Halden, 7) i så måtto, att sjöarnas vatten 

 blivit mindre rikt på mineralsalter genom utlakning och mineralbolt- 

 nens täckande genom gyltje- och torvbildning. Jämför härmed, att 

 arten under senare skeden visat benägenhet alt uppträda på genom 

 landhöjningen nyuppkomna ståndorter, sannolikt kort efter dessas 

 isolering från havet (Getmossen, Hederviken). Men ett sådant an- 

 tagande torde icke vara tillfyllest för att förklara fenomenet. Sna- 

 rare kunde man tänka sig, att under boreal lid i Fennoskandia 

 rått vissa speciella, för denna växt gynnsamma klimatiska förhål- 

 landen, vilka under den senare klimatutvecklingen icke återkommit. 



Xdjas flexilis står icke ensam med hänsyn till, att den har silt 

 allmännaste uppträdande begränsat till postglaciallidens allra första 

 skede, snarare torde den vara medlem i en liten grupp av växter, 

 vilka karakteriseras just av ett sådant uppträdande, och bland vilka 

 Cladiiim mariscus är den bäst kända (von Post, 22). I föredrag 

 på Geologiska Föreningen i Stockholm ^^/r, och på Svenska Bota- 

 niska Föreningen -'/o 1920 påvisade L. vo\ Post en del förhållan- 

 den, tydande på att klimatet under den postarktiska värmetidens 

 första del, den boreala tiden, varit mera maritimt, under dess sista 

 del, den subboreala tiden, mera kontinentalt, varför växter med 

 västlig utbredning i Europa gynnats under det förstnämnda skedet, 

 t. ex. Cladium. 



Najas flexilis är ju liksom Cladium alldeles främmande för syd- 

 östra Europa och synes ha tyngdpunkten i sin utbredning riktad 

 åt väster, Irland, Skottland, Nordtyskland samt Norge, i vilket 

 land den levat under hela postglacialliden. I Ringsjön, som ligger 

 ovan marina gränsen, kan den ha fortlevat allt från boreal tid och 

 till våra dagar. Invandringen till Hederviken under subatlantisk — 

 recent tid kan betraktas som en parallell till Cladinins recenta upp- 

 blomstrande i norra Upplands kusttrakter. 



