177 



Dynernas orientering i\v ju beroende av vindförhållandena under 

 den tid de bildas. Genom sammansliillniiig av ovan åsyftade re- 

 sultat om, vid vilken tid sancinyklen upphörde, och iakttagelser 

 över dynernas orientering, vore det alltså tänkbart att under sär- 

 skilda förhållanden bestämma förhärskande vindriktningar under 

 vissa äldre tider. En förutsättning för, att detta skall vara möjligt, 

 är naturligtvis, att dynerna ej legat färdigbildade en lång tid, innan 

 torvbildningcn mellan dem börjat. Fältobservationer göra dock 

 åtminstone i föreliggande fall mycket sannolikt, alt delta icke varit 

 förhallandet. Sandinfeklionen i torven avtager nämligen kontinuer- 

 ligt u|)påt, vilket ju ulvisar, att sandllykten ännu pågick, sedan 

 torvbildningen börjat. 



Till pollendiagrammen må först bifogas ett par upplysningar. 

 Torven är i alla mossarna SpIiagniiin-lov\ av olika förmultnings- 

 grad. Pollenet är i samtliga de undersökta fallen synnerligen väl 

 bibehållet, vilket ju överensstämmer med vox Posts (191(5 a) re- 

 sultat, att pollenet bevaras väl i Sj)hagniim-h)r\. Endast i de allra 

 understa medtagna proven, alliså nere i den mindre humösa san- 

 den, är bevaringen något sämre. Vidare må nämnas, att procent- 

 värdena äro medeltal av ända till 5 sinsemellan löga avvikande 

 omräkningar, och att statsgeologen lil. dr. R. Sandkoren godhets- 

 fullt kontroUräknat några prov. Överensstämmelsen mellan våra 

 resultat var mycket god. 



För att med tillhjälp av den ovannämnda metoden försöka be- 

 stämma den ungefärliga tiden för sandflyklens upphörande i dessa 

 trakter utvaldes två områden, i vilka torven var något mäktigare. 

 Det ena är beläget strax NE om Svensbro järnvägsstation och det 

 andra N om Iländene NW om Skara. 



Svensbrofältet är relativt stort och betecknat som flygsand å geo- 

 logiska kartbladet Skövde. Sanden är här sammanblåst i ovanligt 

 vackra dyner. Huvudsträckningen å ryggarna är c:a N 70^ — 7ö"E, 

 men sträckvis är förloppet ganska oregelbundet. Höjden på dy- 

 nerna är i ett detaljkarterat parli av området 3 — 6 m räknat över 

 dellationsytan. Lutningen å dynernas sydsida varierar mellan 11*^ 

 och 17", men även 20" har observerats. I genomsnitt understiger 

 (len emllertid 15", d. v. s. c:a 2,7 m på 10 m. Nordsidorna äro 

 avgjort brantare, nämligen 25" — 30" (rasvinkeln), alltså intill c:a r),s m 

 på 10 m; det senare måttet är dominerande. Det nu sagda gäller 

 området N om järnvägen. S därom äro dynerna betydligt oregel- 

 bundnare och sakna vanligen den utpräglade längdulsträckningen. 



Sveniik Botanigk Tidskrift t920. 12 



