182 



Grankurvan börjar ganska tidigt bukta ut till 3 % och håller sig 

 vid detta belopp till ungefär mitt i lagerföljden, där den stiger 

 ihållande till 18 % för alt sedan högre upp sjunka till 13 %. 



Björk- och lallkurvorna äro som vanligt i stort sett varandras 

 spegelbilder, så att när björken avtager stiger tallen och omvänt. 

 Mycket starkt utpräglat är ju björk-tallkorset, som är ungefär sam- 

 tidigt med grankurvans definitiva ulbuktning, von Posts (1916 a) 

 rationella granpollengräns. 



Ungefär på samma nivå sjunka de andra kurvorna ganska mar- 

 kerat. 



I mossen nr. 2 har diagrammet ett annat utseende (fig. 4). Granen 

 finnes här i 3 — 4 %. Björk- och tallkurvorna ligga ganska långt 

 isär, och de andra kurvorna falla något uppåt. Jämföres nu detta 

 diagram med det föregående, återfinnes nr. 2 nästan i detalj i nr. 1 



7^öX 



Fig. 4. Händenefältet, mossen nr. 2. Pollendiagram. Partiet över 3 motsvarar un- 

 gefär 8 — o och 4 motsvarar zonen vid 9 å fig. 3. (Beteckningar som å fig. 1.) 



strax under björk-tallkorset. Nedre delen av nr. 2 motsvarar dock 

 nedre delen av nr. 1. 



En jämförelse mellan diagrammen visar alltså en god överens- 

 stämmelse. Fullständigt lika kurvor kan man naturligtvis ej vänta, 

 annat än om proven äro tagna å fullständigt synkrona nivåer. 

 Dessa högförmultnade torvslag bildas ju mycket långsamt och oregel- 

 bundet, och det är därför utan vidare klart, att poUenfloran ett obe- 

 tydligt stycke över eller under en viss nivå kan ha väsentligt olika 

 prägel. 



Då man på grund av grankurvans utseende kan tveka om, var 

 övergången mellan den subboreala och den subatlantiska tiden 

 återfinnes, har jag på inrådan av statsgeologen Lennart von Post 

 utfört serieanalyser ur en provränna från torven omkring gräns- 

 horisonten i Röde mosse, som godhetsfullt ställdes till mitt för- 

 fogande av fil. dr. R. Sandegren. 



