Svensk Botanisk Tidskrift. 1920. Bd. 14, H. 2 — 3. 



OM DE NORRLÄNDSKA SKALBANKARNAS 

 VÄXTGEOGRAFISKA BETYDELSE. . 



SORBUS SUECIGA KROK SOM RELIKT i HÄLSINGLAND? 



AV 



BERTIL E. HALDEN. 



ben kalkhalliga markens betydelse för vissa växters geografiska 

 fördelning har särskilt under det senaste århundradet varit föremål 

 för många botanisters livliga intresse (se t. ex. Tengwall, litteratur- 

 förteckningen). Bland svenska forskare, som på senare tid ägnat 

 denna fråga uppmärksamhet, märkas Ringius, Grevillius, Tiberg, 

 Cleve-Euler, Gunnar Andersson och Selim Birger, Thore C. E. 

 Fries, Sörlin, Skärman, Tengwall, Hård av Segerstad m. fl. 

 Gunnar Anderson och Selim Birger, som ingående uppehålla sig 

 vid kalkens betydelse, framhålla de svårigheter, som äro förknip- 

 pade med studiet av denna fråga i Sverige jämfört med vissa an- 

 dra länder. Den väsentligaste orsaken härtill se nämnda författare 

 i den omständigheten, att gränsen mellan kalkrik och kalkfattig 

 mark oftast är diffus tack vare de krafter, som under istiden voro 

 rådande. Härtill kommer, att de berghällar, som tilläventyrs sakna 

 ^edimentbetäckning, jämväl av andra orsaker sällan täckas avvittrings- 

 grus. 



Generellt möta nog sådana svårigheter med sand och lera, me- 

 dan man däremot för moräner inom vissa trakter teoretiskt bör 

 »kunna och i praktiken någon gång verkligen kan tämligen exakt 

 ibestämma gränsen mellan kalkrik och kalkfattig mark (jfr Wiman, 

 som citerar en uppgift om att på halvön Bönan utanför Gävle ifråga- 

 varande gräns är så skarp, att man kan stå med ena benet på kalk- 

 rik och med det andra på kalkfattig morän). 



Utom dessa för i kvartar tid nedisade områden normala förhål- 



