206 



Ösel sällan trfilTar svensk oxel vild, enär bönderna taga alla vilt 

 växande träd, de påträffa, och plantera dem vid sina gårdar,) 



Det tiotal spridda oxelindivid av olika ålder, som nu vid Östanå 

 ingå såsom element i ett naturligt växtsamhälle, tyder på för arten 

 mycket gynnsamma ståndortsförhållanden. Oavsett huruvida ett 

 eller flera av dessa individ härstamma från odlade exemplar — 

 vilket väl aldrig kan säkert avgöras — måste oxelförekomsten vid 

 Östanå snarast anses såsom spontan. 



Till beh'sande av frågan om oxelns vid Östanå reliktnatur an- 

 föras här nedan några uppgifter angående oxelns utbredning. För 

 värdefulla litteraturanvisningar står jag i största tacksamhetsskuld 

 till doktor Selim Birger. 



Sorbus suecica Krok — en av kalk starkt gynnad art. 



Sorbiis suecica [syn. S. scandica Fr., S. intermedia (Ehrh.) Pers. 

 etc] har enligt Hedlund följande utbredningsområde: I Sverige från 

 östra Skåne till c:a 60"40' nordlig bredd, Öland och Gottland. Ett 

 litet område på Jylland väster och sydväst om Arhus; sällsynt och 

 sporadisk (»zerstreut>) på norra Själland, södra Låland, på Born- 

 holm, i östra Hinterpommern, norra Västpreussen, på Ösel (huvud- 

 sakligen dess västra del) och inom västra delen av Åland. Upp- 

 träder vanligast i centrala delen av sitt utbredningsområde t. ex. i 

 östra Småland. 



Enligt Hjelt finnes arten inom västra och södra delen av Åland 

 men saknas f. ö. i Finland. 



Enligt Palmgren är oxeln sällsynt på Åland och har silt utbred- 

 ningscentrum därstädes i nordvästra skärgården; den uppträder van- 

 ligen i fåtaliga individ och tillhör den av kalkrik mark betingade 

 »lö v vegetationen >. 



I Norge saknas Sorbus suecica. De under namn av S. scandica 

 och S. intermedia i norska Horor omtalade fynden relatera sig enligt 

 Hedlund (hos Dyring) till en annan, av honom under namn av 

 Sorbus subpinnata beskriven art. (Det rör sig sålunda om sistnämnda, 

 när A. Blytt skriver, att av de 630 fanerogamerna och ormbunkar- 

 na vid Skien och Langesund det endast gäller om tvenne, Sorbus 

 scandica och Ophrys myodes, att de i Norge endast observerats på 

 kalkgrund.) 



