226 



utbredning. Piiccinia Geranii kan betraktas som en alpin-maritim 

 art, P. Morthieri är övervägande nordlig, men går längre söderut än 

 den förra, och Uromyces Geranii åter är en i vårt land övervägande 

 svdlig form. (Se vidare under resp. arter i nedanstående förteckning.) 

 Lika belysande är kartan över Puccinia rubefaciens (fig. 2.). Dennas 

 värdväxt är Galium boreale, som förekommer över hela Sverige. 

 Svampen åter synes ha en egendomlig utbredning. Kartan upptar de 

 kända svenska och norska lokalerna. I Finland är den funnen på 



ett par lokaler på ungefär samma 

 geografiska höjd som de svenska, 

 och svampen förekommer alltså på 

 ett område tvärs igenom södra Fin- 

 land och mellersta Skandinavien. 



FVån Medelpad föreligga förut ett 

 fåtal uppgifter om parasitsvampar. 

 Under en resa i Sverige 1882 be- 

 sökte den berömde danske myko- 

 logen E. RosTRUP Sundsvall under 

 en nordisk frökongress därstädes. 

 De svampfynd, som han gjorde i 

 denna stads omgivningar samt un- 

 der en dags uppehåll i Ange, med- 

 delade RosTRUP i Öfversigt af Kungl. 

 Vet. Ak. Förh. 1883. Det är ett 

 30-tal parasitsvampar, däribland 3 

 ustilagineer och 15 uredineer. En 

 av dessa senare, nämligen Puccinia 

 Fergiissoni på Viola palustiis åter- 

 finnes ej här nedan i min förteckning. Jag sökte den förgäves. 

 Den är eljest ej ovanlig i Norrland. 



För övrigt finnas i litteraturen endast antecknade 3 Taphrina- 

 arter från Medelpad, samlade dels av Palm (Arkiv f. Bot. 1917), dels 

 av Seth. 



Den botaniskt kanske mest intressanta platsen i Medelpad är 

 berget Ranklöven på grund av den mängd fjällväxter, som där växa. 

 Alpina fanerogamer, ormbunkar och lavar äro förut kända från 

 berget, och det var därför med tillfredsställelse jag där antecknade 

 två rostsvampar med liknande utbredning, nämligen Uromyces Soli- 

 daginis och Puccinia Virgaureae. För den senare var Ranklöven den 



Fig. 2. Fyndorterna för Puccinia 

 rubefaciens på Galium boreale. 



