Svensk Botanisk Tidskrift. 1919. Bd. 14, H. 2 — 3. 



DEN EKOLOGISKA STATIONEN PA HALLANDS 



VÄDERÖ. 



AV 



HENRIK LUNDEGÅRDH. 



För lösningen av åtskilliga ekologiska frågor är tillgången till ett 

 laboratorium i omedelbar närhet av undersökningsområdet mycket 

 önskvärd. Så fort frågeställningen inom ekologien blir fysiologisk, 

 dvs. uppgiften blir att utröna de yttre och inre betingelserna för 

 en växts framträdande i naturen och för utdanandet av karak- 

 teristiska växtsamhällen, följer härmed ock kravet på f3'siologisk 

 metodik. Utan en för ändamålet lämpad uppsättning instrument 

 och apparater kommer man icke långt, när det gäller att upp- 

 analysera växtsamhällenas livsbetingelser. Ekologiens slutliga mål, 

 vilket är utfinnandet av varje växts »livsekvation», fordrar, även 

 om det blott tillnärmelsevis och för ett mindretal oss bekanta växt- 

 samhällen skall uppnås, fleråriga observationer av de yttre be- 

 tingelserna och ingående undersökning av växternas sätt att reagera 

 på dem. En del frågor kunna naturligtvis lösas i konstlad kultur, 

 men för det mesta duger det inte att Hytta in plantorna i labora- 

 toriet, utan man måste i stället flytta ut laboratoriet på växtplatsen. 

 Så t. ex. för att undersöka en så fundamental sak som assimila- 

 tionskurvans utseende under ståndortsbetingelserna; vidare för be- 

 stämmande av den faktiska transpirationen, för anställande av 

 kulturförsök under naturliga betingelser, osv. Ett lärorikt exempel 

 på dylika undersökningars utförande äro Hesselmans bekanta stu- 

 dier på Skabbholmen i Stockholms skärgård. 



En plats sådan som Hallands Väderö, med dess rika och om- 

 växlande samt till viss grad av kulturinflytelser oberörda vegeta- 

 tion, är synnerligen lämpad för ekologiska undersökningar och de- 



