Svensk Botanisk Tidskrift. 1920. Bd. 14, H. 2—3. 



NÅGRA VÄXTLOKALER 1 VÄSTERBOTTEN. 



AV 



ANTON SÖRLIN. 



Sommaren 1919 vistades jag i Väslerbollen för botaniska studier 

 av myrmarker. Härunder gjordes en del Ilorisliska anteckningar, 

 av vilka några torde vara värda att publiceras, i synnerliet som 

 uppgifter från ifrågavarande trakter äro synnerligen sällsynta i 

 litteraturen. Bland märkligare fyndorter vill jag nämna Storåberget, 

 ett sydberg å norra stranden av Skellefteälven en halv mil sydost 

 om Kusfors station, en Ca/j/joso-förekomst nära Petiknäs ej långt 

 från nämnda berg, samt Fällforsen vid Umeälven. 



Sydbergsvegetationen i Västerbotten är mycket litet känd liksom 

 Horan överhuvudtaget i sagda landskap, I G. Anderssons och S. 

 Birgers arbete »Den nordländska florans geografiska fördelning 

 och invandringshistoria» upptas icke ett enda sydberg norr om 

 Umeälven, men säkert är, att åtskilliga fynd här skulle kunna göras. 

 I sydligaste delen av landskapet, således omkring Ume- och Vindel- 

 älven äro berg med markerade sydbranter mycket få. De äro mesta- 

 dels långsluttande och skogklädda, beroende på gnejsens egenskap 

 att gärna bilda långsträckta ryggar. Längre norrut, omkring Skel- 

 lefteälven, där berggrunden är mera växlande och bestående av 

 porfyrer, kvartsiter, konglomerat och grönslenstufTer, som ofta bilda 

 branta kupoler med tvära hamrar, finns däremot en hel del berg, 

 som väl äro värda en undersökning. Härtill komma de inom detta 

 område uppträdande lerskiffrarna, som vid sin vittring bilda en 

 godartad jordmån. 



Det ovannämnda Storåberget, det enda jag under min exkursion 

 till Petiknäs hann undersöka, höjer sig 289,5 m ö. h. och ungefär 

 100 m över Skellefteälvens yta; de väl bevattnade, mot sydost vet- 



