331 



Av denna sammanställning synes, alt ingen reliktförekomst har 

 en sådan betydelse som den vid Skensta källa i Torstuna socken. 

 Denna, som först torde ha upptäckts av A. N. Afzelius, infördes 

 i litteraturen av Lknstuöm 1888 under lokalbeteckningen »Skensta 

 ängar vid en saltkälla». De av honom anförda arterna äro (iUtiix 

 maritima, Tritjlochin maritimnm, Jiincus Gerardi, Ghjceria distans och 

 Alopeciirus nigricans (A. nentricosus). Almqlist, som år 1919 i vår 

 tidskrift lämnat viktiga bidrag till förekomster av havsstrandsväxter 

 inne i Uppland, anför Scirpns TalKTnaemontani: »Skensta sallkälta, 

 numera utgången (Vhetlind)». Den torde första gången vara hittad 

 av J. A. Z. Hkundin 1898. 



Sedan länge tillbaka hade det varit min avsikt att besöka den 

 märkliga källan, men först förra året blev det verklighet härav. 

 Vid Svenska Hotaniska Föreningens exkursion på försommaren 

 trallade jag min vän lektor .1. A. Z. Bkundin, och vi kommo då 

 överens om en gemensam exkursion dit, när han på högsommaren 

 skulle gästa sin hemb3'gd, i vilken källan är belägen. Erfarenhe- 

 terna och uppteckningarna från denna vår exkursion den 5 juli 

 1919 samt en del minnesbilder och äldre uppteckningar, vilka 

 lektor Bkundin vänskapligen slällt till mitt förfogande, utgöra huvud- 

 parten av följande rader. 



* ... * 



Skensta källa i Torstuna socken är uppkallad efter den norr 

 därom belägna byn Skensta i samma socken. Den ligger mitt i 

 de s. k. »Marslallariia», Upplands en gång största slutna sid va Ils- 

 ängsområde, vilket till och med överlrälTade Uppsala Kungsäng i 

 omfång. För ett 70-tal år sedan började dessa utdikas och upp- 

 odlas. I närvarande stund återstår av den ursprungliga ängen, 

 som enligt en samstämmande tradition varit mycket sank, endast 

 en liten, 25 x 50 m omfattande, av diken, därav det nordöstra 

 landsvägsdiket, begränsad rektangel. På denna rektangel, troligen 

 Marslallarnas lägsta parti, ligger nu en liten i det allra närmaste 

 igenväxt vattensamling, kallad Skensta källa, vars höjd över havet 

 belöper sig till 21 m. 



Det är givetvis just denna omständighet, att Skensta källa ligger 

 så lågt, som gjort, att den allmänna dräneringen ej ännu hunnit 

 åtminstone synbart sänka dess yta, och att den omgivande rektang- 

 eln ännu kunnat hålla sig som sidvallsäng. Och det är här, som 

 de maritima relikterna äro att söka. 



