337 



niska Vikens ylvalien norr om Qvarken, vilken omsländii^hel lill- 

 sainmans med dessa vallens jodliall synes hekräfla åsiklen, ni 

 denna liakl af staden varil en liarsbollen». 



Föl- Skensla källa har man nian vidare i)osUileral en dylik sall- 

 hall. Den presenterades i lilleraluren som »Skensla sallkälla», och 

 denna dess ei^enskaj) har (jfr 1. ex. rörl". i »Upplands växlvärid», 

 sid. 89 — 90) tagits som självklar. Kmellerlid är vattnet, som jag 

 vid niill besök 1919 iakttog, smaklöst, och ett vattenprov, vilket 

 lektor HuLNoiN log 1905 i angusti, ntvisar enligt dr. C. Skttkkbkhc.s 

 analys endast en halt av 8r)4 mg XaCl per liter.' Vattnet är tack 

 vaie ishavsleran något kalkhaltigl. Härigenom har vid någon tid- 

 punkt i\cn kalkälskande PrimnUi f<irinosa hitlockats. Denna ingår 

 i Roslagens supra- och e|)ililorala ängar, vadan del ej är alldeles 

 omöjligt, all vi här ha, eller tyvärr rättare haft en sliandrelikl. 



För alt man ej lår skära alla förekomster av havsstrandsväxter 

 över en kam, särskilt ej utan vidare taga dem som marilima relikter, 

 bör den bekanta Magle mosse på Själland nära Stora Balt upp- 

 märksammas, vilken jag under ledning av mossens grundlige kän- 

 nare M. .1. Mathi.\ssi:n' haft tillfälle all studera. Som Mathiassmn 

 visat, växa eller växte på mossens yta följande halofyler: Glaiix 

 iiKnilinut, Scirpiis luaritiimis. Se. rufus. Se. Tahern(ienwiil(ini, (aucx 

 di.slans, Planlago maritima, Trigloehiii mariliinnm, Knjlhraea liloralis, 

 tesinea arimdinaeea, Atriple.v hastata, Spenjularia salina, Coehlcaria 

 (laniea, Samolus Valerandi och Tetratjonololnia maritimus. Som direkta 

 relikter från en fordomlima havsstrand kunna de ej tydas; mossens 

 bäcken har nämligen under hela postglacialliden legat över havels 

 nivå. För egen del är jag mest hågad alt tolka deras historia 

 sålunda. Magle mosse har, som bl. a. tallskogsbottnen i dess inre 

 visar, varil starkt uttorkad under subboreal tid. (irnndvatlnet i 

 den underliggande mineraljorden är, som brunnarna i trakten nog- 

 samt vittna om, rikt på saller. Subborealens arida klimat bör ha 

 pumpat upp dessa till den dåvarande mossytan och här berett 

 fläckar, lämpliga för den närliggande havsstrandsfloran all kolonisera. 

 Några av dessa utposter ha överlevt klimalomstörlningen och be- 

 varats på mossens yta intill nutiden. 



Vad de svenska inlandsförekomslerna av halofyler beträflar, kan 

 del sältas i fråga, om i någon dessas rotsystem omgivas av annan 

 än normal markvätska. För Uppsala Kungsäng tillkommer dess- 



' Ett i augu-sti 1920 taget prov gav 0,16 gr iiatron och 0,:>s gr klor på liter. 

 Svenfk Ctitatii.^k ri<hkriit lOSi). -'- 



