339 



invandrare, om ock äldre än TrUicnin ref)ens, men mera sj)ontan och 

 ej som denna beroende av uldikninj^en. Pä sina föreläsningar 

 meddelade Linnk (Th. Friks, Bil. XVIII, sid. 4): »Alopeciinis pratensis 

 fanls lör 30 år sedan allenast uli ell hörn på Knngsängen, men nu 

 börjar den sprida ul sig över all.» På den nutida Kungsängen är den 

 ett mycket IVamlrädande och jämnt fördelat element. Kanske att 

 den på Marstallarna har bakom sig en liknande sen invandrings- 

 historia. 



Heliktbeståndet har lidit högst betydligt, varjämte PrinmUi farinosa, 

 Catahrosa (Kiuatica, Glijceria distans samt Cluira foetida försvunnit. 



Alopecurus uentricosiis växte 1908 enligt Brundin i gölen samt i 

 dikena. Den var 1919 sparsammare, men kvarstod på båda lokalerna. 

 Hybriden hade tillkommit. 



Trif/Iochin inaritimiiiu var 1908 strödd i nordöstra delen av om- 

 rådet. Ar 1919 hade den inskränkts betydligt. Den var upplöst i 

 tre små utposter, den största ungefär 0,l'5 ni" med en stor tuva, 

 bärande 6 inflorescenser, samt ett enstaka exemplar med summa 5. 



(tlaii.v maritima. Utdöd. Jfr sid. 333. 



Scirpns Talyeinaemontani. Utdöd. Jfr sid. 333. 



.Innciis Gerardi tycktes redan 1908 ha varit undanträngd till 

 dikena. Här redde den sig gott, och 1919 räknades i det nord- 

 västra omkring ."iO inilorescens^er. Vi ha sålunda jämte Alopecurus 

 nentricosus ännu ett intressant exempel på, hur en utdöende relikt 

 för en tid kan rädda sig på ny jord. 



Så länge den nuvarande grundvattensnivån bibehålles, är icke 

 Skenstakällans återstående reliktvegetation utsatt för någon över- 

 hängande fara. Men då dräneringen blir fullföljd, och detta torde 

 endast vara en fråga om några årtionden, kommer Aira caespilosa- 

 samhället och hårdvallen att bli allenahärskare. Så kommer tiden 

 för i)logen, och ännu en oersättlig svensk naturtyp är för alla 

 tider ödelagd. 



LITTER.\TURFÖRTECKNIXG. 



ALMi^risT, Erik, ViUli<;arc lillii^g och riitlclscr till fpphuids Hora. — 

 Sv. Bot. Tidskr. 191<». 



Bke.nnkk, Widar, Strandzoner i Nylands skärgård. — Bol. Not. 191(). 



Eriksson, .1. V., Studier över Upplands förliistoriska geograli. — Upp- 

 lands Fornniinnesföris Tidskr. 1913. 



Fries, Th. .M., Linné. Levnadsförleckning. I, II. — Stockholm 1903. 



