Svensk Botanisk Tidskrift. 1920. Bd. 14, H. 4. 



REFERAT. 



Gluck, H., Blått- und blutenmorphologische Studien. — Eine 

 niorphologisch e Untersuchung iiber die Stipiilargebilde. iibcr 

 die Intravaginalpapillen, uber die Blattscheide und iiber die 

 Bewertung der Bliitenblat tgebildc. — 696 sid., 284 textfigurer, 7 

 dubbeltavlor. Fischer, Jena 1919. 



Delta omfångsrika arbete är närmast att betrakta som en utvidgning 

 och komplettering av det 1901 utkomna arbetet »Die Stipulargebilde der 

 Monokotylen». Dess utgångspunkt och kärna bildas av kapitlen om det 

 vegetativa systemets stipelbildningar. Inledningsvis beskrivas de olika 

 slag av stipler, som författaren anser sig böra urskilja. Det vanligasle 

 slaget, som man exempelvis finner hos Uilica, benämnes lateralstipler 

 (eller vaginalstipler, om stiplerna vuxit mer eller mindre samman 

 med bladskaftet). Lateralsliplerna kunna sinsemellan växa ihop på två 

 vis: i ena fallet kommer sammanväxningsproduklen att sitta på samma 

 sida som bladet, d. v. s. i bladaxeln (axillära stipler, i andra fallet 

 kommer den att sitta milt emot bladet på andra sidan skottaxeln anti- 

 droma stipler; ex.: Ficiis elaslica]. Interpetiolärstipler uppkomma 

 genom parvis sammanväxning av stiplerna hos motsatta eller kransställda 

 blad. Som en särskild kategori anföras slutligen ochreabildningarna. 

 Den gamla åsikten, att monokotyledonerna skulle sakna lateralstipler, 

 bestrides kraftigt av författaren, som nu till sina förut publicerade 

 exempel på monokotxledoner med dylika stipler kan lägga jtterligare 

 några arter, däribland en orkidé, Ayroslophyllum slipalaliim (Borneo). 

 Fylogenetiskt sett äro lateralsliplerna äldst och axillärstiplerna yngst; 

 förmedlande mellan dem slår en tyj) med bladslida och ligula. 



Efter att ha behandlat intravaginalpapillerna (de s. k. squamuhc 

 intravaginales) kommer förf. in på frågan om bladslidorna. Dessa äro 

 stipelbildningar, som fylogenetiskt äro yngre än lateralsliplerna. På tal 

 härom framhåller Gluck högbladens och även blombladens ofta mycket 

 primitiva karaktär. Om man exempelvis jämför högblad med lågblad 

 (vilka ju båda äro att betrakta som i sin utveckling hämmade mellan- 

 blad), så representera högbladen ofta ett mer priiuilivl utvecklingsstadium 

 av mellanbladen, än vad lågbladen göra. Då nu högbladen hos en del 

 dikotyledoner (även några monokotyledoner) äro försedda med fria stipler 

 under det att övriga nedanför sittande blad ha väl utvecklade bladslidor, 

 anför förf. detta förhållande som ett av stöden för sin åsikt, att latcral- 

 stiplerna äro fylogenetiskt äldre än bladslidorna. 



