3r)a 



Kap. iV Ijchaniilar liutihlaclcii. Här redoj^örcs Törst lör det låtal arlcr, 

 vilkas höf^blad slå på ett höj^re organisationsplan än melianbladen: Cen- 

 Idiircd sp|). t. ex. C. nigrci}, McUtmpiirum spp.. Dn/pis spiiiosa etc. 

 .Mcllanhhuien äro hos dessa enligt löii". långt drivna reduktionslbrnier 

 iiv ett ursprungligt, rikt difTerentierat niellanhlad. Övriga högblad äro 

 antingen med eller utan stipulär karaktär. Som exempel på de senare 

 kunna nämnas Enphorbia piilcherrima och Enjngium mariiimiim. vilkas 

 högblad motsvara elt helt mellanblad, samt Anemonc hepatica, vars hög- 

 blad rramlörallt genom sin nervatur visa sig motsvara reducerade blad- 

 skivor. Såsom varande av stipulär karaktär anföras högbladen hos 

 liegoniiu umbellilerernas svepen, euphorbiacccrnas cyathium, magiioliacecr- 

 nas si)alha etc. Malvaceernas »ytterioder» består av metamoila slipler 

 utan bladrudimcnt. 



I kapitlet om blombladen lämnar lörT. en rad olika bevis lör dessas 

 liärstamning Iran mellanblad; de måste anses lör mellanbladsanlag, som 

 stannat på ett tidigt utvctklingssladium, törst i andra hand komma an- 

 passningslenomcn sådana som t. ex. avvikande larg, nektaravsöndring 

 etc. Pålallande är den grundlighet, varmed förf. skildrar blombladens 

 nervatur; hos dikotyledonerna är denna i förhållande till mellanbladens 

 oftast reducerad obs. dock undantag såsom flertalet Dianthus-artcv, 

 Rcscda liilcoUi, Cctclaceae etc); hos monokotyledonerna är det ofta om- 

 vänt: man kan t. o. m. enligt förf. genom perigonnervaUiren få en före- 

 ^tällning om den ursprungliga primitiva mellanbladsnervaturen. Foder- 

 blad och kronblad motsvara antingen hela mellanblad eller delar därav 

 och äro merendels hos en och samma art sinsemellan morfologiskt olik- 

 värdiga. .Mer undantagsvis äro de likvärdiga såsom hos Uijpericum 

 nuiculatum och Xiiini)IniC(i. 



.Kven perigonbladen delinieras såsom melamorfa mellanblad. Ifall de 

 äro mer eller mindre sammanvuxna, motsvarar den sammanvuxna delen 

 av perigonet vaginala bildningar och den fria delen reducerade blad- 

 skivor. Hos niånga arter — Iris, Gladioliis, Xarcissiis, Eichhornia, 

 Hemcrocallis fnlva etc. — kan man omöjligt härleda de fria perigon- 

 delarna direkt Iran nuvarande mellanblad. Författaren antar härvidlag, 

 att de härstamma från ett slags ursprungliga, väldiircrentierade monoko- 

 lylblad och hänvisar samtidigt till de primitiva melianbladen hos Hosta, 

 Erijlhroniiim, Ponlcderia, Eichhornia, Liliiim candidnm etc. 



.\v särskilt intresse är författarens omfattande utredning av orkidéer- 

 nas labellum. Detta torde ha uppkommit på tvenne sätt: i ena fallet 

 motsvarar det en bladbas med dithörande slipler, i andra fallet här- 

 stammar det från ett hypotetiskt blad, som i mänga fall måste ha varit 

 starkt llikat och försett med dikotyl nervatur. I utredningen till det 

 senare fallet namnes, att de nuvarande fylogenetiskt äldsta melianbladen 

 hos orkidéerna torde vara de hos ^c/«n//HJ.s oftaslllikiga; dikotyl nerva- 

 lur) och Bartholina pectinala nervaturförhållanden analoga med dem lios 

 llrglhroninm dcns canis); därnäst komma de med bred eller oval skiva, 

 genomdragen av mer eller mindre båglikt böjda nerver — dessa blad 

 l)ermna sig ännu i ett reduktionsstadium; de lansettlika eller lineära 

 bladen äro ännu mer reducerade och torde i allmänhet motsvara den 



