1003. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. 5 
Som det fremgaar af de her citerede tilfælde, er det meget langt 
fra, at enhver infantil diabetes skyldes en pankreaslidelse. At ville tage 
sin tilflugt til funktionelle forandringer der, hvor man intet pathologisk- 
anatomisk kan paavise, er blot at gribe forstyrrende ind i det gode 
spor, hvori forskningen over pankreasdiabetes er kommet. 
De mange tilfælde af diabetes med negativt sektionsfund har ledet Den »rene 
form« af dia- 
Naunyn til at opstille en »ren form« af diabetes, hvor man hverken jeg 
intra vitam eller post mortem finder noget holdepunkt for en organisk 
lidelse. Denne »rene form« forekommer overveiende hyppig i barne- 
alderen og frembyder ogsaa som følge deraf en daarlig prognose. Kli- 
nisk lader den sig kun vanskelig skjelne fra en pankreasdiabetes, med- 
mindre man skulde kunne paavise de ved denne sidste af og til optræ- 
dende symptomer fra tarmtraktus (Hirsc/feld). 
For at komme paa det rene med aarsagen til det eiendommelige Det maligne 
: Å : l fd 
forhold, at den infantile diabetes saagodtsom uden undtagelse frembyder a 
infantile dia- 
et malignt forløb, sammenlignet med diabetes i den ældre alder, tror betes, 
jeg, man for endel maa søge forklaringen i de fysiologiske forskjellig- 
heder, der karakteriserer den i vækst værende organisme i modsætning 
til den fuldt udviklede organisme — over 25—30 aar —, den alder, der 
danner grænsen i prognostisk henseende. 
Fra fysiologien ved vi, at det for ernæringen nødvendige antal 
kalorier pr. kg. legemsvægt er i stadig aftagende fra spædbarnalderen 
opover til den voksne alder, og at dette for en væsentlig del er betinget 
i størrelsen af legemsoverfladen, idet denne er større pr. kg. legemsvægt, 
jo mindre individet er (Ruduer). Herved vil en mindre organisme ud- 
sættes for et forholsvis betydeligere varmetab end en større og derfor 
trænge mere forbrændingsmateriale pr. kg. legemsvægt. 
En anden mere uvæsentlig forskjel mellem den unge og den gamle 
organisme er, at den første stadig skal øge legemets cellemængde 
(vækst), medens den sidste kun skal bevare, hvad der engang er bygget op. 
Disse to faktorer, og særlig den første, maa være af væsentlig be- 
tydning for forklaringen af det maligne forløb, diabetes har hos barn. 
Jo større behovet for forbrændingsmateriale, eggehvide, kulhydrater 
og fedt, er, desto mere maa det føles, naar det ene af disse paa grund 
af forandringer i det normale stofskifte er sat ud af betragtning. 
Den kalorimængde, der gaar tabt ved, at kulhydrater ikke kan om- 
sættes, vil kunne repræsentere betydelige værdier. Gaar man ud fra, at 
et barn omkring ıoaars alderen trænger 220—250 gr. kulhydrater pr. 
! Rubner: Ueber den Einfluss der Körpergrösse auf Stoff- und Kraftwechsel, Zeitschrift 
für Biologie. Bd, XIX, 1883. S. 535. 
