18 THEODOR FROLICH. M.-N. Kl. 
Assimilations- For at opnaa dette soger man altid at bestemme patientens tolerans 
evne og 
tolerans. 
ligeoverfor kulhydrater, idet man med ordet tolerans udtrykker forholdet 
mellem kostens kulhydrater og urinens sukkermængde. Naar f. eks. en 
patient paa en kulhydratrig kost udskiller lidet sukker, saa siger man, 
at hans tolerans ligeoverfor kulhydrater er stor, hvilket igjen er betinget 
i en god assimilationsevne. 
Til en foreløbig bestemmelse af toleransens størrelse kan man gaa 
frem paa to maader. 
Enten kan man i tre døgn lade patienten staa paa en en konstant 
diæt med kjendt kulhydratmængde og saa bestemme glykosuriens 
størrelse i sidste døgn. Forholdet mellem kostens kulhydrater og urin- 
sukkerets mængde angiver da toleransens størrelse. 
Eller man kan først ved nogen tids streng diæt forsøge at bringe 
glykosurien til at svinde og saa bestemme den mængde kulhydrater, 
patienten kan nyde, uden at der atter kommer glykosuri. 
Som indledning til behandlingen anvender man gjerne den første 
maade, til kontrol af det endelige resultat den sidste maade. 
Toleransens størrelse er foruden af tilfældets form i høi grad af- 
hængig af den forudgaaende diæt. 
En patient, der har nydt kulhydrater uden indskrænkning, vil saa- 
ledes omtrent altid ved første undersøgelse frembyde en liden tolerans, 
medens en patient, hvis foregaaende diæt har været kulhydratfattig, ofte 
vil frembyde en stor tolerans. 
Vor patient giver et ganske godt eksempel paa begge disse forhold. 
Den anden dag af hospitalsopholdet (11—12 II) udskiller han nemlig 212 
gr. sukker, medens han har spist 311.4 gr. kulhydrater; dette er betinget 
i, at han før indkomsten, lige efterat hans sygdom var bleven erkjendt, 
havde indskrænket sin nydelse af kulhydrater betydelig. Fjerde dag 
(13—14 II) derimod, efterat han paa hospitalet havde faaet lov til at 
spise saameget, han vilde, udskiller han 333 gr. sukker, medens han 
blot havde spist 309 gr. kulhydrater. De fire dages uindskrænkede brug 
af kulhydrater havde været nok til at ødelægge den tolerans, han paa 
forhaand havde oparbeidet sig. 
Dette viser imidlertid, at der hos denne patient kan være haab om 
en betydelig bedring af toleransen, naar blot hans assimilationsevne 
skaanes i nogen grad. 
Det vil være indlysende, af hvilken betydning disse undersøgelser 
over toleransen er for prognosen. 
Glykosuriens absolute størrelse er ved indkomsten paa hospitalet 
meget betydelig, idet den holder sig omkring 300 gram. Denne store 
