24 THEODOR FRØLICH, M.-N. KI. 
Ammoniak- Efter den korte fremstilling, jeg i begyndelsen af dette kapitel gav 
mængden og 
urinstof- 
udskillelsen. denne patient havde fundet sted en betydelig nedsættelse i urinstof- 
af forholdet mellem urinstof og ammoniak, skulde man vente, at der hos 
mængden, svarende til de stærkt forøgede ammoniakværdier; dette viser 
sig imidlertid ikke at være tilfældet, ialfald for en større del af under- 
søgelsesperioden. 
Som nævnt repræsenterer summen af disse to forbindelsers procentiske 
værdier omtrent 89% af totalkvælstoffet, et tal, der vistnok ogsaa fysio- 
logisk kan variere noget; men naar summen af disse to kommer op 
imod 99 % af totalkvaelstoffet! som hos denne patient enkelte dage (17 
—ı8— II), saa synes det, som om det ikke altid alene kan være urinstof- 
dannelsen, der lider ved, at ammoniaken bindes til de tilstedeværende 
syrer, ihvorvel en anden antagelse vilde stemme meget daarlig overens 
med, hvad vi fra fysiologien ved om disse forhold. 
Af tabellen fremgaar, at saalænge ammoniakværdierne blot er noget 
forhøiede, holder urinstofværdierne sig meget nær op imod det normale, 
og en paatagelig nedgang finder man først, efterat ammoniakforøgelsen 
naar op til 20—25 % af totalkvælstoffet; men til gjengjæld holder de 
formindskede urinstofværdier sig ogsaa efter denne tid trods nedgangen 
i ammoniaken. 
Om dette skal tydes derhen, at leveren og dens urinstofdannende 
funktion lider under denne stofskifteanomali, og at det tager nogen tid, 
førend leveren atter begynder at funktionere normalt efter dette sit 
»entgiftungs«-arbeide, tør jeg ikke udtale mig om, og endnu mindre tør 
man foreløbig slutte noget om de øvrige kvælstofforbindelsers forhold til 
ammoniaken, saalænge vort kjendskab til disse forbindelsers fysiologi er 
saa ufuldstændigt, som det nu er. 
At disse forhold skulde skyldes feil ved de noget komplicerede 
urinstofanalyser, anser jeg som udelukket, da jeg hver gang, der kunde 
foreligge mistanke om et uheld ved analysen, enten gjorde denne om 
igjen eller opførte den som mislykket, naar tiden ikke tillod at udføre 
en ny analyse. 
1 Det samme er tidligere fundet af dr. E. Bødtker ved diabetes hos et barn og findes 
anført i hans arbeide: Beitrag zur Kenntniss des Eiweissabbaues im menschlichen 
Organismus, Bergen 1896, S. 40—41 (tabel), 
