Resumé, 
Diuresen, 
48 THEODOR FROLICH. M.-N. Kl. 
Samtidig med, at urinen bliver alkalisk, aftager ammoniaken baade 
absolut og relativt, medens Gerhardts reaktion bliver intens, og aceton- 
urien stiger stærkt. 
Denne forøgede udskillelse af acetonlegemerne har Magnus-Levy 
tillagt stor betydning; den skal bero paa, at natron gjør disse stoffe 
»harnfähig« og derved udøver en »ausschwemmende« virkning. 
Weintraud! fandt en forøgelse af acetonet til det dobbelte efter 20 
gr. melkesurt natron med en samtidig formindskelse af ammoniaken. 
Polarisationen viste denne dag (1 %;) ingen ß-oxysmorsyreudskil- 
lelse, hvilket jeg ansaa for et godt tegn. 
Ogsaa den følgende dag (?/s) fik patienten 20 gr. natron med paa- 
følgende stigning af acetonurien og intens jernkloridreaktion, medens 
urinen denne dag holdt sig sur. 
Dette maa sandsynligvis bero paa en daarlig tarmresorption, hvorved 
natronet ikke har kunnet virke hurtig nok. Muligens kan det ogsaa 
være en følge af, at der denne dag har fundet sted en §-oxysmorsyre- 
udskillelse, der har krævet større doser af natron, Polarisationsbestem- 
melsen kan tale herfor, om end denne ikke tyder paa nogen stor udskil- 
lelse af B-oxysmorsyre. 
Forsøgsvis seponeres natron næste dag, og straks stiger ammoniak- 
mængden, hvilket den dog ogsaa gjør den næste dag, da patienten faar 
15 gr. natron (43/5); sandsynligvis er dette betinget i den slette tarm- 
resorption, hvorved natronvirkningen ikke kommer til sin ret samme 
dag; herfor taler ogsaa urinens reaktion, som først bliver neutral anden 
dag efter anvendelsen af natron. 
Efter disse prøver synes der saaledes endnu ikke at være nogen 
grund til at frygte acidosen, hvorfor patienten blot forordnedes 10 gr. 
citr. natric. p. d. (Han foretrak dette præparat fremfor bic. natr.). I 
tillæg til diæten fik han 25 gr. kulhydrater pr. dag. 
Herunder aftager atter acetonurien, jernkloridreaktionen gaar tilbage 
i styrke, og ammoniaken gaar saa betydelig ned, at værdierne enkelte 
dage ligger langt under det normale. Dette er dog for en væsentlig 
del betinget i, at kvælstofomsætningen i sin helhed ligger nede, sand- 
synligvis ogsaa en følge af daarlig tarmresorption. 
Af tabel V fremgaar der ogsaa en del andre forhold ved sygdom- 
mens forløb, der fortjener opmerksomhed. 
Diuresen holder sig fremdeles inden grænserne af det normale, og 
nogen nævneværdig tørst er endnu ikke optraadt. Rigtignok klager 
1 Weintraud: L.c. Bd. 34. S. 177. 
