1903. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. 57 
at patienten trods en relativt kulhydratrig kost kun udskiller ubetydelig 
mere sukker end i tiden fra 15/5 til *% eller ialfald ikke saa meget, som 
man efter det givne tillæg af kulhydrater skulde vente. Forklaringen 
hertil maa sikkerlig søges i den omstændighed, at sukkerudskillelsen 
under koma hyppig viser en nedgang. 
Under den sidste del af forsøget forandres dog forholdet, idet gly- 
kosurien stiger betydelig, — den korte tids brug af kulhydrater har for- 
værret den tilstedeværende tolerans. 
Vægten gik ned før komaet fra 37.0 kg. til 35.0 kg. i løbet af 12 Vægten under 
dage, senere gik den ned til 32.7 kg. i tiden fra %/6 til 21/5; tilsammen ae 
udgjør det et vægttab af 4.3 kg. paa 5 à 6 uger. 
Alle undersogelser i dette tidsrum peger bestemt i retning af en 
meget grav diabetes, der naarsomhelst kan ventes at endei koma. Ved 
hjelp af store natrondoser har det lykkedes at afværge komaet denne 
gang, men den store acidose i rask udvikling synes at nodvendiggjore 
brugen - af endnu større doser, hvilket vil blive forbundet med megen 
vanskelighed. 
Af hensyn til patientens appetit og ernæringstilstand maa diæten 
blive friere ligeoverfor brugen af kulhydrater, hvilket vil forværre glykos- 
urien og muligens medfore andre diabetessymptomer, hvorfor patienten 
hidtil har været forskaanet. 
26/7 reiser patienten paa landet, hvor han skal vedblive med den 
samme diæt samt tage 45 gr. natron p. d. 
En urinundersøgelse foretagen under landopholdet viser ingen for- 
andring i tilstanden, særlig ingen foruroligende symptomer paa nogen for- 
værrelse af acidosen. 
Patient I. R. A. Tidsrummet 18/9 1900—13 1901. 
I den periode, der nu folger, foregik der en stadig og jevn for- 
værrelse i hele sygdommens udvikling. I den første tid var hans be- 
findende endnu nogenlunde godt, men det gik dog stadig nedover, og 
særlig mod slutten saa han meget daarlig ud paa grund af den betyde- 
lige afmagring. 
Der frembød sig i denne tid ofte vanskeligheder med at faa pa- 
tienten til at spise den forordnede mængde kulhydrater, da han altid 
befandt sig subjektivt bedre ved streng diæt end ved brugen af selv 
smaa mængder kulhydrater. Hans udseende var ogsaa bedre, jo mindre 
kulhydrater han nød. 
De kulhydrater, han fik, gaves væsentlig som frugt og melk. 
