1903. No. I. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. 65 
kloridreaktionen svagere og ß-oxysmorsyreudskillelsen ikke saa stor som 
før. I urinen forsvinder cylindrene, og albuminurien bliver mindre. I 
denne tid er saaledes udskillelsen af acetonlegemerne aftaget, og nyrer- 
nes funktion er bleven bedre. 
Fra 13/2 til 19/2 optræder atter en kort periode af ildebefindende, 
der ledsages af en øget ammoniakudskillelse, særlig i forhold til total- 
kvælstoffet. Acetonlegemerne holder sig imidlertid som før. Albumin- 
urien er stærkere. 
Fra 16/2 til */2 befinder han sig atter vel. Ogsaa i denne tid er 
der en aftagen af ammoniakudskillelsen; jernkloridreaktionen er hele 
tiden kun middels, og den udgjærede urin er høiredreiende. Albumin- 
urien er mindre. 
Fra 22/2 til ?/3 er han hele tiden meget daarlig, i hei grad slap og 
ofte døsig. Hertil svarer en udpræget forandring ogsaa i urinen. Am- 
moniakmængden er den hele tid stor, og særlig er ammoniakkvælstoffet 
stærkt forøget i forhold til totalkvælstoffet (indtil 42.090). Gerhardts 
reaktion veksler mellem stærk og intens, f-oxysmørsyreudskillelsen er 
atter begyndt og er enkelte dage meget stor. I urinen findes talrige 
komacylindre. Der er saaledes atter en øget udskillelse af acetonlegemer 
og nedsat funktionsevne hos nyrerne. 
2/3 seponeres natron helt. Herpaa følger nogle dage med velbefin- 
dende, en forbigaaende aftagen af ammoniakudskillelsen og p-oxysmør- 
syreudskillelsen, ligesom cylindrene atter forsvinder; men allerede fra 4/s 
øges igjen saavel ammoniakmængden som f-oxysmørsyremængden; der- 
imod holder hans velbefindende sig, indtil han pludselig falder i koma 
%3; dette ledsages af intens jernkloridreaktion og en masseudskillelse af 
cylindre. 
En samlet oversigt over disse undersøgelser resulterer i, at patienten 
under brugen af natron gjennemgaar en række perioder af udtalt ilde- 
befindende, ledsaget af øget udskillelse af acetonlegemer, øget ammoniak- 
udskillelse samt af cylindruri og albuminuri, vekslende med perioder af 
velbefindende, ledsaget af en aftagen af de nævnte urinbestanddele. 
At dette eiendommelige forhold maa være betinget i en periodisk 
optrædende forværrelse af acidosen, ligger det nær at antage; og denne 
forværrelse maa igjen bero paa enten en forøget dannelse af aceton- 
legemer eller en nedsat evne til at omsætte dem. 
Endvidere finder vi, at det kun er, medens patienten endnu bruger 
natron, at disse periodiske forværrelser gaar tilbage; den umiddelbart 
efter ophøret med natron følgende periode med daarligt alménbefindende 
og de ledsagende urinforandringer ender i koma. 
Vid.-Selsk. Skrifter. M.-N. Kl. 1903. No. 1. 5 
Det letale 
koma, 
