1903. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS 1 BARNEALDEREN. 85 
lader jeg hende faa 50 gr. brød pr. dag i ca. 14 dage, afvekslende med 
kortere perioder med streng diæt. I denne tid viser det sig, at, for hver 
gang hun faar kulhydrater, stiger glykosurien, ligesom virkningen paa 
glykosurien af de strenge perioder bliver mindre og mindre. Selv efter 
en dags strengeste diæt (2/5) udskiller hun over 12 gr. sukker; men denne 
dag har dog tilfølge, at hun i den paafølgende uge faar en noget bedre 
tolerans end i ugen 19-27, der ikke var indledet med en dags stren- 
geste diæt. 
I hele det gjennemgaaede tidsrum fra %9 99 til 1 1900 gaar aci- 
dosen nogenlunde parallelt med sygdommens udvikling forresten. Til at 
begynde med er jernkloridreaktionen negativ, hvorfor det hidtil anvendte 
natron seponeredes fra 1/9. 
Samtidig med at toleransen for kulhydrater aftager, begynder der at 
vise sig tegn til, at acidosen er i udvikling, idet jernkloridreaktionen fra 
begyndelsen af januar 1900 viser sig positiv, dog kun svagt udtalt. Den 
viser sig for første gang, efterat hun trods 14 dages streng diæt udskiller 
28.1 gr. sukker, hvis oprindelse delvis maa skrive sig fra eggehvide, 
hvilket allerede tyder paa en noget dyberegaaende anomali i kulhydrat- 
omsætningen. At den strenge diæt ikke her kan ansees som eneste aar- 
sag til reaktionens fremkomst, maa man kunne slutte deraf, at hun tidligere 
har staaet paa streng diæt i meget længere tid, uden at jernkloridreak- 
tionen er kommet; man maa derfor uden tvil søge forklaringen delvis i 
det tidligere paapegede forhold ved kulhydratomsætningen. 
Acidosen holder sig imidlertid noksaa liden hele den første maaned, 
efterat sygdommen er gaaet over til den svære form, idet jernkloridreak- 
tionen stadig er lidet udtalt. Hun faar alligevel natron, 4—5 gram pro 
die, for sikkerheds skyld, hvilket allerede er nok til at gjøre urinen alkalisk, 
hvorfor dosen foreløbig ikke øges. For at komme til vished om, at 
natronet virkelig udøvede den paaregnede virkning paa syrerne, gjordes 
der mellem ?/2 og %2 1900 4 ammoniakbestemmelser, der imidlertid alle 
viste store værdier, hvilket tydede paa, at heller ikke hos denne patient 
natron helt kunde forhindre syrernes beslaglæggelse af ammoniaken, selv 
om den alkaliske urin syntes at tale i den retning. Natrondosen øgedes 
derfor til 10 gram og senere til 15 gram pro die, hvilket imidlertid ikke 
forhindrede, at urinen en enkelt gang var sur og en gang var neutral, en 
omstændighed, der tydede paa en tiltagende acidose. Paa grund heraf 
foretoges 3 acetonbestemmelser, der alle viste en betydelig acetonuri. 
Naar man tager de her paapegede forhold ved kulhydrattoleransen, 
glykosurien og acidosen i betragtning, saa synes der ikke at være tvil 
om, at hun stod paa overgangen til den svære form. Naar det efter saa 
Acidosen, 
Overgang: til 
den svære 
form, 
