1903. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. 03 
til at iagttage. Svarende hertil blev der ogsaa af dr. med. Geelmuyden 
fundet en betydelig udskillelse af -oxysmørsyre. 
21/10 befandt patienten sig subjektivt vel, naar undtages nogen mathed; 
derimod var resultaterne af urinundersøgelserne denne dag saa ugunstige 
som vel muligt, hvilket foruden i ammoniak-, aceton- og B-oxysmørsyre- 
bestemmelserne ogsaa fik sit udtryk i den sure reaktion trods brugen af 
40 gr. natron. 
I løbet af natten til 22/10 begynder atter udviklingen af et koma, der 
tiltager i styrke udover dagen med voldsomme anfald af lufthunger og 
tiltagende døsighed; den paafølgende nat er hun stærkt omtaaget, og */10 
middag indtræder bevidstløshed, der ender med mors kl. 3.20 em. 
Her har saaledes acidosen været i rask udvikling fra 19/10, indtil mors 
indtraadte. Til at begynde med ser det ud, som om alkalibehandlingen 
vil kunne opholde komaet, men acidosen udvikler sig saa hurtig, at den 
anvendelige natrondose ikke strækker til. 
Ogsaa hos denne patient viser det sig saaledes, at alkalibehandlingen 
har sin absolute begrænsning, naar acidosen er naaet saa vidt, at komaet 
kommer som en direkte følge af syrelorgiftningen, uden at det skyldes en 
tilfældig komplikation. 
Patienten er en pige i 14 aars alderen, hvis diabetes til at begynde 
med ser meget alvorlig ud, men som under en langvarig streng diæt lader 
sig føre tilbage til en let form. Under denne behandling tiltager patienten i 
huld og kræfter, hendes tolerans for kulhydrater bedres betydelig, og de 
kliniske tegn paa den tidligere tilstedeværende acidose forsvinder. 
Tilstanden holder sig god 1/2 aar, men efter den tid forværres tole- 
ransen for kulhydrater, hvorefter tilfældet gaar over til den grave form, 
og samtidig viser der sig en begyndende acidose. Tiltrods herfor trives 
patienten endnu godt i 4—5 maaneder og lægger paa sig i vægt. Under 
stadig forværrelse af toleransen skrider acidosen raskt fremad og nødven- 
diggjør en stadig alkalibehandling. Efter et aars forløb frembyder hun 
billedet af en meget grav diabetes med begyndende afmagring, hvortil der 
slutter sig en lungelidelse, der sandsynligvis er af tuberkules natur, om 
det end ikke lykkes at paavise tuberkelbaciller. 
Nogen tid senere indtræder en pludselig forværrelse i hele sygdoms- 
billedet, og under en hurtig tiltagende acidose, der giver sig tilkjende ved 
en kolossal acetonuri, indtræder koma diabeticum, der ender med mors. 
Sygdommens varighed beløb sig saaledes til henimod 2 aar, i hvilken 
tid hun befandt sig meget vel, naar undtages de to maaneder, der gik 
forud for hospitalsopholdet. 
Det letale 
koma. 
Resumé, 
