1903. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN 95 
fader har i 30 aar lidt af en saa udpræget tremor, at han ikke har kunnet 
arbeide; moderen selv har i de sidste aar været nervøs, ligesom hun 
ogsaa ved samtale gjorde et udtalt nervøst, noget ængsteligt indtryk. 
Aarsagen til de tre fødsler med dødfødt barn lod sig ikke bringe paa 
det rene. 
Patienten selv har tidligere i det hele taget været frisk, indtil hun 
%/4 aar før indkomsten paa hospitalet begyndte at klage over mavesmerter; 
allerede ved denne tid havde hun god appetit, der stod i misforhold til 
hendes trivsel, men desværre blev urinen den gang ikke undersøgt, saa 
nogen sikkerhed for sygdommens begyndelse har vi ikke. Sandsynligvis 
er den vel begyndt udover høsten 98 for saa at tage en hurtig fart en 
maaned før indlæggelsen. 
Fra denne tid af har tørsten øget stærkt, vandladningen er bleven 
rigelig, ligesom afmagringen har været saa betydelig, at hun ved indlæg- 
gelsen blot veiede 11.5 kg., en i forhold til hendes alder altfor lav vægt. 
Sygdommens udvikling den sidste maaned tydede paa en meget 
grav form. 
Der forelaa i anamnesen ingen holdepunkter til forklaring af sygdom- 
mens aarsag, saa man maatte gaa ud fra, at det var et tilfælde af den 
»rene form« af diabetes. 
Der blev med denne patient gaaet frem paa samme maade som med 
de to første, men desværre blev der ikke anledning til at følge sygdom- 
men længe, idet hun døde i koma diabeticum efter en uges forløb. 
Diæten, resultatet af urinundersøgelserne osv. vil fremgaa af tabel 
no. XIII a og b. Spiseseddelen er opført ved slutten af arbeidet. 
Ved indkomsten paa hospitalet viser det sig, at patienten har en god 
appetit, idet hun spiser tilstrækkelig til, at kostens kaloriske værdi med 
fradrag af de kalorier, der gaar tilspilde gjennem urinsukkeret, vilde dække 
behovet selv for et friskt barn af samme vægt. 
Denne gode appetit holder sig de fire første dage, men pludselig den 
femte dag faar hun modvilje mod maden, særlig vil hun ikke spise brød. 
Den lille kulhydratmængde i kosten denne dag (3/1—1/5) jer saaledes ikke 
betinget i en med hensigt foretagen indskrænkning af kulhydraterne, men 
er en følge af patientens mangel paa appetit. For at opveie dette tab 
lod vi hende denne dag drikke saa meget melk som muligt, men alligevel 
kom hun paa en betydelig underernæring. 
Den følgende dag spiser hun fremdeles daarlig trods vore forsøg paa 
at faa hende til at spise. Denne appetitmangel var vistnok en forløber 
for komaet, der indfandt sig dagen efter. 
Diæten, 
