Acidosen. 
110 THEODOR FRØLICH. M.-N. Kl. 
det ønskelige minimum, da hans trang til næring var stor, og da han 
paa grund af sin alder ikke kunde bringes til at forstaa nødvendigheden 
heraf. Resultatet af denne overernæring med eggehvide er ogsaa, at 
han 412/11 udskiller 5.8 gr. sukker, der næste dag stiger til 7.3 gr. Et 
tillæg af 37 gr. kulhydrater til den tidligere kost resulterer i en sukker- 
udskillelse af 41.2 gr., hvilket tyder paa en meget minimal assimilations- 
evne, idet dette tal omtrent svarer til summen af de nydte kulhydrater 
og den tidligere tilstedeværende sukkermængde i urinen (summen af 
disse to = 45 gr.) 
Det er et ganske eiendommeligt forhold, at toleransen efter saa lang 
tids streng diæt er betydelig daarligere end før dennes begyndelse. 
Sygdommen maa derfor i denne periode have været i progression trods 
anvendelsen af streng diæt. Muligens den rige albuminkost kan tilskri- 
ves skylden, da der forøvrigt ikke forelaa nogen aarsag til denne frem- 
adskriden. 
Den slette tolerans holder sig i flere dage og viser endog i døgnet 
1—-18/11 en betydelig forværrelse, idet han i dette døgn nyder 40 gr. 
kulhydrater og udskiller 103 gr. sukker. Denne forværrelse falder sam- 
men med en forbigaaende tiltagen af acidosen, der lod frygte udbruddet 
af et koma. Imidlertid indtræder der fra denne dag atter en pludselig 
og uforklarlig forandring i hans kulhydratstofskifte, idet toleransen bedres 
slig, at han sidste dag *-%/11 nyder 55 gr. kulhydrater og blot udskiller 
38 gr. sukker. At give endog en tilnærmelsesvis forklaring af dette 
merkelige forhold ser jeg mig ikke istand til, men jeg vil atter pege paa 
den samtidige forværrelse resp. bedring i acidosens udvikling som et 
udtryk for den til en vis grad nøie sammenhæng mellem de to stof- 
skifteanomalier, der karakteriserer denne sygdom. 
Acidosen, der umiddelbart efter indkomsten begyndte at tiltage, holdt 
sig ogsaa i hele denne periode stor. Acetonmængden varierer mellem 
0.6 og 1.3 gr. p. d., jernkloridreaktionen er den hele tid stark, og 
B-oxysmørsyreudskillelsen er betydelig. Under den rigelige brug af 
natron holder ammoniakværdierne sig lave, og urinen er alkalisk, men 
ved at formindske natrondosen til 15 — resp. 10 resp. 5 gram bliver 
urinen sur (6113), og ammoniaken stiger absolut og relativt (819/11), 
hvorfor natrondosen atter øges. 
Indtil døgnet 1-11 er der ingen merkbar tiltagen af acidosen, 
ligesom 10 gr. natron viser sig tilstrækkelig til at gjøre urinen alkalisk, 
samtidig med at ammoniakmængden ikke er i nogen henseende foruro- 
ligende. I dette døgn optræder imidlertid forværrelsen i glykosurien, 
jernkloridreaktionen bliver intens, acetonurien tiltager for end yderligere 
