1903. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. III 
at stige de følgende døgn. 1916/11 sker der ogsaa en pludselig forøgelse 
i B-oysmorsyreudskillelsen og ammoniakmængden, og den følgende dag 
bliver patienten slap. Dette tiltager mere, saa patienten 19/11 frembyder 
billedet af et begyndende koma. 
Denne dag udskiller han 4.579 gr. aceton, hvilket er en overmaade 
stor acetonuri for et saa lidet barn; af B-oxysmorsyre udskiller han 14.6 
gr., eller over ı gr. pr. kg. legemsvægt, og jernkloridreaktionen gav en 
brun-sort farve. Paa grund heraf øges natrondosen atter til 30 gram. 
Den følgende dag gaar alle symptomer tilbage, ligesom ogsaa urinen 
viser en paatagelig forandring med en nedgang i ammoniakmængden 
fra 0.53 gr. til 0.06 gr. og i acetonurien fra 4.5 gr. til 3.1 gr. Det 
synes, som om den øgede natrontilforsel her har været af en meget 
væsentlig betydning for komaets tilbagegang. 
De paafølgende dage befinder patienten sig i enhver henseende vel. 
Dette velbefindende falder sammen med den tidligere omtalte bedring af 
toleransen og en paatagelig tilbagegang i acetonurien og acetedikesyre- 
udskillelsen. 
Endnu en omstændighed ved denne patient fortjener en nærmere 
omtale, nemlig vægtens forhold under hele denne periode. Ved en saa 
rigelig kost sammen med en god tarmresorption og længere tids mang- 
lende sukkerudskillelse skulde man vente en betydelig forøgelse af vægten. 
Det viser sig imidlertid, at den samlede vægtsforøgelse blot udgjør 0.2 
kg. under hele hospitalsopholdet, rigtignok med en mellemliggende for- 
øgelse enkelte dage af op til 0.5 kg. 
Den høieste vægt, patienten naaede, var 11.6 kg., hvilket han veiede 
allerede 72/10, den første dag, urinen var sukkerfri. 
Under store variationer, en enkelt dag ned til 11.3 kg., naaede han 
denne vægt gjentagne gange indtil 14/11, men fra den dag faldt vægten 
hurtig ned til 11.2 kg. umiddelbart før det truende koma. Efter dettes 
overstaaen stiger den et par dage, men falder saa atter og naar ved 
udskrivelsen fra hospitalet ikke høiere end til 11.3 kg. 
Disse store variationer sammen med en saa liden total vægtforøgelse 
maa ansees som et daarligt prognostikum, naar ernæringen den hele tid 
har været saa rigelig. 
Efter de nu gjennemgaaede undersøgelser maa tilfældet karakteri- 
seres som staaende paa overgangen til den grave form. 
Toleransen ligeoverfor kulhydrater, der fra først af var daarlig, 
bedres noget under overgangen til streng diæt, men forværres saa be- 
tydelig under brugen af denne, for efter et tillæg af kulhydrater til den 
strenge diæt atter at bedres, Denne forværrelse af toleransen gjælder 
Begyndende 
koma, 
Vægten, 
Resume, 
