Fedtets 
betydning. 
120 THEODOR FROLICH. 
M.-N. KI. 
De her angivne fordringer til kostens kaloriske værdi gjælder det 
derfor at opfylde, naar man skal opretholde ernæringstilstanden hos et 
barn, lidende af diabetes. 
Hertil kommer imidlertid ogsaa den omstændighed, at de kalorier, 
der gaar tabt for organismen gjennem glykosurien, maa erstattes. Dette 
tab kan ved en stor sukkerudskillelse repræsentere betydelige værdier; 
saaledes vil f. ex. 100 gr. sukker i urinen, en mængde, vi gjentagne 
gange har iagttaget hos de her gjennemgaaede patienter, svare til over 
400 kalorier. 
Naar man paa den anden side for at fjerne glykosurien maa und- 
være resp. indskrænke brugen af kulhydrater i kosten til et minimum, 
opstaar den vanskelighed at erstatte kulhydraterne med et for ernæringen 
tjenligt og for glykosurien indifferent næringsmiddel. Vi er i saa hen- 
seende henvist til fedtet, som med sin store kaloriske værdi forbinder 
den egenskab at være betydningsløst ligeoverfor glykosurien (cfr. dog 
pat. I side 49). 
Man kan ikke stærkt nok fremholde fedtets betydning under dia- 
betesbehandlingen, da man uden en udstrakt anvendelse af dette føde- 
middel umulig kan bevare patienternes ernæringstilstand, særlig ved de 
hos barn optrædende grave former. Da man ikke i tilstrækkelig grad 
var opmerksom paa dette forhold, blev den i tidligere tid meget an- 
vendte, strenge kjøddiæt i virkeligheden en underernæring. 
Det er derfor nødvendigt for hver enkelt patients vedkommende at 
angive, hvormeget fedt han skal spise pr. dag, samt at overbevise sig 
om, at denne forordning virkelig overholdes. Kjendskabet til det dag- 
lige fedtforbrugs størrelse er i enhver henseende ligesaa vigtigt som 
kontrolen med de nydte kulhydraters mængde. 
Den kaloriske værdi af 1 gr. fedt er 9.3 kalorier, og da man uden 
stor vanskelighed kan lære de fleste barn til at spise 100 gr. fedt og 
mere pr. dag, opnaar vi ved dette næringsmiddel at tilføre dem over 
900 kalorier pr. dag. Hos noget større barn har vi seet, hvordan de i 
kortere tid har kunnet spise indtil 300 gr. pr. dag, der er bleven godt 
udnyttet af tarmen og ikke har forvoldt besvær fra ventrikelens side. 
Hvorvidt den rigelige fedtdiæt ogsaa har sine ulemper slig, at heller 
ikke fedt er et helt ud indifferent næringsmiddel ved diabetes, har jeg 
allerede berørt (side 41) i anledning af spørgsmaalet om acidosens op- 
komst. De af Geelmuyden fremsatte anskuelser i denne henseende, der 
ogsaa fra andet hold har vundet tilslutning, vil muligens komme til at 
øve indflydelse ogsaa paa den uindskrænkede brug af dette nærings- 
middel. 
