1903. No. I. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. 127 
Da man saaledes i det længste bør tilstræbe at faa sukkeret helt 
bort af urinen, og da dette som regel ikke lykkes hos barn uden over- 
gang til streng diæt, maa dette forsøg som regel gjøres. 
Inden man imidlertid skrider dertil, maa graden af den tilstede- 
værende acidose afgjøre, hvorvidt dette kan ske uden videre, eller om 
overgangen til streng diæt bør ledsages af alkalibehandling. 
Det er Gerhardts reaktion og ammoniakmængden, som for klinikeren 
her bliver det afgjørende, da aceton- og -oxysmørsyrebestemmelserne 
som regel ikke lader sig udføre paa en klinisk afdeling. 
I dette spørgsmaal at opstille nogen almindelig regel lader sig ikke 
gjøre, men i de fleste tilfælde vil dog de to nævnte undersøgelser kunne 
give god veiledning. 
Viser Gerhardts reaktion sig ved daglige undersøgelser ikke at 
overskride, hvad jeg har karakteriseret som stærk (rødbrun), synes der 
ikke at være nogen grund til at frygte acidosen. Er ammoniakmængden 
ikke over 2—3 gr. pr. dag, samt viser den ingen tendens til stigning 
udover dette, har det ialfald hos vore to første patienter vist sig, at alt 
kan gaa godt. Imidlertid tror jeg, man nødig bør lade den gaa over 3 
gram pr. dag uden at anvende natron. Selv om ammoniakkvælstoffet 
hos disse to patienter udgjorde over 24% af totalkvælstoffet, bør man 
som regel ikke lade det gaa saa høit uden at forordne natron. Viser 
imidlertid baade Gerhardts reaktion og ammoniaken sig at være i afta- 
gende, kan man trygt undlade brugen af natron. 
De her nævnte værdier vil jeg anse som de høiest tilladelige og 
ved en yderligere tiltagen anbefale øieblikkelig at instituere alkali- 
behandling. 
Forat denne imidlertid skal være tilstrækkelig, maa den have tilfølge 
en paatagelig nedgang i ammoniakmængden som et udtryk for, at orga- 
nismens forraad af fixe alkalier atter er bleven stort nok til, at urinstof- 
dannelsen kan foregaa normalt. Da vi har seet, at urinens alkaliske 
reaktion ikke i alle tilfælde er et sikkert kriterium paa en tilstrækkelig 
alkalivirkning (se side 54), maa denne altid kontroleres ved ammoniak- 
analyser. 
En tiltagen i intensitet af Gerhardts reaktion under alkalibehandlin- 
gen behøver ikke at opfattes som et udtryk for en tiltagende acidose, 
da natron bevirker en forøget udskillelse af acetedikesyre, aceton og 
B-oxysmorsyre, hvilket maa give sig tilkjende i jernkloridreaktionen. 
Under de her nævnte forudsætninger vil man neppe resikere nogen 
fare ved at sætte patienten paa streng diæt; herom hersker der over- 
ensstemmelse blandt de fleste forfattere paa dette omraade. 
