1903. No. 1. STUD. OVER DIABETES MELLITUS I BARNEALDEREN. 129 
«med streng diæt, efterfulgt af toleransbestemmelser. Man søger da om 
muligt at finde den mængde kulhydrater, som kan nydes i længere tid 
uden at øge glykosurien (cfr. pat. IV, der i flere uger nød 50 gr. pr. 
dag uden forværrelse). 
Før eller senere kommer dog et tidspunkt, da glykosurien kun 
vanskelig lader sig paavirke, idet den — trods alle forsøg paa at for- 
mindske den — til stadighed er større end svarende til kostens kul- 
hydrater. Under de omstændigheder viser ogsaa acidosen sig som regel 
at være tiltaget stærkt, saa man finder flere gram ammoniak og aceton 
i urinen samt Gerhardts reaktion afvekslende stærk og intens. Hertil 
kommer en stærk afmagring samt begyndende tørst og stor diurese, 
Ligeoverfor glykosurien maa man under disse forhold nøie sig med 
at passe paa, at patienten til en vis grad bruger maadehold i nydelsen 
af kulhydrater, ikke nyder over 150 gr. pr. dag; ethvert forsøg paa i 
længere tid at indskrænke disse vil som regel strande paa, at appetiten 
lider derved og umuliggjør brugen af tilstrækkelige mængder fedt og 
eggehvide. Hvad man saaledes kan udrette ligeoverfor glykosurien, er 
temmelig lidet; men derimod kan man til en vis grad bekjæmpe aci- 
dosen, ihvorvel ogsaa therapien i saa henseende har sin bestemte 
begrænsning. 
Dette er begrundet i den omstændighed, at man allerede i lang tid 
har været nødt til at bruge natron i store doser (cfr. pat. I), 20—30—40 
gr. p. d., for at hindre komaets frembrud. Herunder hardet gjerne vist 
sig, at det er bleven mere og mere vanskeligt at opnaa den tilsigtede 
virkning, idet organismens produktion af acetonlegemer stadig tiltager; 
tilslut vil denne naa en saadan høide, at patienten overhovedet ikke kan 
neutralisere deres virkning, da dertil kræves natrondoser langt større 
end de, man kan tage pr. dag. Er dette tidspunkt kommet, staar lægen 
magtesløs ligeoverfor behandlingen. 
Førend jeg afslutter kapitlet om behandlingen af diabetes, vil jeg i 
korthed resumere, hvad alkalitherapien har bragt os af hjælp, samt an- 
give de nærmere indikationer for dens anvendelse. 
Af de erfaringer, jeg har gjort hos de her gjennemgaaede patienter, 
fremgaar det tydelig, at alkalibehandlingen ikke er noget specifikum 
mod acidosen ved diabetes, men at den i første række er en ren symp- 
tomatisk behandling, hvis resultater i høi grad er afhængig af den ud- 
viklingsgrad, acidosen har naaet. 
Det maa derfor fra første stund pointeres, at det ikke er i de 
sværeste tilfælde af diabetes med en langt fremskreden acidose, at alkali- 
Vid.-Selsk. Skrifter. M.-N. Kl. 1903. No. 1. 9 
Alkalibe- 
handlingen. 
