1903. No.2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER. 3 
rektangelkartbladene »Sarpsborge (1891), »Nannestad« (1892) og 
»Tønsberg« (1897); i sin bog »Om Torvmyrer i Norge og deres 
Tilgodegjorelse«, hvoraf to bind er udkomne (1896 og 1897), beskriver 
han desuden en række torvmyrer langs vestkysten fra Lister til Trønde- 
lagen. Bogen indeholder endvidere en udførlig fremstilling af torv- 
myrernes dyrkning og anvendelse til brændtorv, torvstrø, gjødselblanding 
og komposter. Undersøgelsernes hovedformaal har afgjort været af praktisk 
art; men ved siden af de nævnte afsnit indeholder bogen tillige beskri- 
velser af de forskjellige torvarter samt kortere kapitler om »Planteresterne 
i Myren« og »Torvmyrernes geologiske Alder«. Han opfører her ialt 
26 karplanter som fundne i myrerne. Om træarternes rækkefølge siger 
han: »Birken forekommer ogsaa hos os dybest og i stor Mængde, Asp 
er sjelden paavist. Derover staar Egestubber, og over eller lidt høiere 
end disse staar Furestubber. Fure- og Egeresterne staar hos os i om- 
vendt Orden mod i Danmark, eller de ere ikke skarpt adskilte. Or 
findes sammen med Birk ogsaa til større Dybde. Da Bøgen ikke har 
nogen fremtrædende Plads her i Landet, vil den neppe kunne findes 
uden i enkelte Myrer i Strøget Tønsberg—Larvik. Dens Frø, som skal 
holde sig godt i Myrjord, har jeg ikke truffet. Maaske Granen, hvoraf 
der er fundet Kongler i øverste Myrlag indtil 4 Decimeter under Over- 
fladen, hos os kunde danne den 4de Periode«!. Stubbelagene i torv- 
myrerne skyldes efter Stangeland's opfatning hovedsagelig lokale for- 
hold. — I tre smaaskrifter, »Undersogelse af Myrprover« (1897, 
1898, 1900), meddeler han fossillister fra torvmyrer i forskjellige lands- 
dele; disse indeholder dog mest de almindeligste arter og giver ingen 
oplysning om lagfølgen. 
Omkring aar 1890 bereiste Adolf Dal store dele af Østerdalen og 
Foldalen og undersøgte stubbelagenes forekomst i torvmyrerne. Han 
har ikke selv offentliggjort sine resultater; disse omtales derimod i forbi- 
gaaende i et par arbeider af Blytt, som i dem fandt støtte for sin 
theori?. Vigtige er hans iagttagelser over skoggrændsens synkning paa 
Hardangervidden og Dovre?. Hans senere arbeider har saa godt som 
udelukkende gaaet i praktisk retning. 
I en afhandling »Undersogelse af nogle torvprover« (1894) 
opfører E. Ryan 4 fanerogamer og 15 moser, som han har paavist i 
45 af Stangeland indsamlede torvprøver fra det sydøstlige Norge. 
De fleste prøver bestod af hvidmosetorv, og hovedvægten har været 
' Loc. II, p. 190—197. 
2 A. Blytt, To kalktufforekomster, p. 31—32. — Klimatvexlinger, p. 32. 
3 A, Dal, Om skoggrænsens synkning, — Fra en reise paa Hardangervidden 1893. 
