1903. No. 2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER, 9 
ger's undersøgelser være godtgjort, at den i det sydøstlige Norge først 
indtraf, efterat isranden fra »raerne« i Smaalenene og Jarlsberg havde 
trukket sig tilbage til morænerækken foran sydenden af de store op- 
landske sjøer Mjøsen, Hurdalsvand, Randstjord, Spirillen osv., og efterat 
adskillige boreale, ja endog enkelte lusitaniske dyreformer havde ind- 
vandret til vore kyster. Ved tiden for den sidste nedisnings maximum 
maa landet endog antages at have ligget høiere end nu; men allerede 
under raernes dannelse begyndte det at synke, og sænkningen fortsatte 
under isens tilbagerykning og afsættelsen af de følgende morænerækker 
(ved Aas og Kristiania). Under denne senglaciale sænkning af- 
sattes først yoldialeret, der hos os kun er fundet udenfor raerne, og 
senere arca- og portlandialer. Det høiarktiske yoldialer, der antages 
at være samtidigt med radannelsen, er ifølge Brøgger en grundvands- 
dannelse; de yngre arca- og portlandialerlag, der hyppig dækker yoldia- 
leret og indeholder en noget sydligere, men dog fremdeles arktisk fauna, 
maa derimod antages at være afsat i dybere vand. 
For at vise havets stand ved den senglaciale sænknings maximum 
anføres efter Brøgger følgende bestemmelser af den marine grændse i 
forskjellige dele af det sydlige Norge: 
NS EIRE 165 mor hi Asker ee 2120 maosh. 
remake en +++ 168 - = = Holmestrand |. 0.0160 = - 
MESErNæS 2... . ca.ı175 - = = Botne og Vaale, . . 160 - - - 
Skjeberg 1. . . ca. 140 - - = Tjølling . . . .120—130 - - - 
Dose. Ca. 100 - == SERRE ca 120, > 
NÆSonden in. , 0. . 187 = INCE à 6 5 ON 
Kristiania (Holmen- Kristianssand S.. . . 70 - - 
GE) 5 2150 02 Jæderen (indre del) 70—75 - - - 
——aGrefsen).. . . „217 = = = Romsdalen (Gjermunds- 
Romerike (Hauer- RES) ee a) OO = 
Sæten ee - Ca. 240) = == Kristianssund N.. .ca. 75 - - - 
Norderhov . . . ca. 230 - - - LEONA EME nn. rose = = 
Fra det ved disse talstorrelser betegnede niveau har landet efter 
afsættelsen af den »epiglaciale« morænerække paany hævet sig til den 
nuværende havflade, Tallene viser, at hævningen ikke har været lige 
stor overalt, men størst i de centrale landsdele og stadig mindre mod 
kysternel. Under denne lange hævningsperiode er størstedelen af vore 
1 Smign. De Geer’s isobasekarter (Skandinav. geograf. utveckl,, 2. Kartor, tavle 2—4) og 
for det nordlige Norge Rekstad's og Vogt's kart (Søndre Helgelands kvartærgeologi, 
fig. 15, p. 82). 
