12 JENS HOLMBOE. M.-N. KI. 
over havet, har sandsynligvis ogsaa her en sænkning fundet sted i den 
senglaciale tid, medens der endnu herskede et rent høiarktisk klimat 
ved Nordlands kyst. 
Som navnlig A. M. Hansen har udredet, viser de øverste strand- 
linier og marine terrasser i det nordlige Norge grændserne for landets 
senglaciale nedsynkning. Forskjellige forskere har bestemt disse strand- 
liniers høide o. h. paa et stort antal punkter ved Nordlands og Fin- 
markens kyst. Overalt viser det sig at være et gjennemgaaende træk, 
at de ligger høiest inde i landet og gradvis lavere ud mod den ydre 
kyst. Faa meter nedenfor de øverste strandlinier i Ranen (75 og 113 
m. o. h.) har J. Rekstad fundet ler med Portlandia arctica, Macoma 
calcaria, etc. Det fremgaar heraf, at klimatet fremdeles har været rent 
arktisk, dengang denne del af kysten laa dybest nedsunket. Som frem- 
holdt af J. Rekstad og J. H. L. Vogt maa niveauet ved tiden for 
sænkningens maximum længe have holdt sig uforandret. Saavidt man 
af et enkelt fund kan slutte, er klimatet allerede under denne stilstand 
blevet paaviselig mildere; thi over yoldialeret ved den ene af de netop 
nævnte forekomster i Ranen har Rekstad fundet ler med Zirphaea 
crispata. 
Og under den paafolgende stigning synes klimatets bedring at have 
skredet temmelig raskt fremad. Inden 1/3 af stigningen var tilendebragt, 
havde de første lusitaniske arter indvandret til Søndre Helgelands kyst. 
I Tromsø amt er de første lusitaniske mollusker fundne ved ca. 50 % af 
den senglaciale marine grændse. I de lavere liggende skjælbanker bliver 
ved hele den undersøgte kyststrækning de lusitaniske og sydlig boreale 
arter stadig mere fremherskende. 
Ogsaa i Vesteraalen lykkedes det mig at paavise, at der i den 
varmeste del af den postglaciale tid har fundet sted en sænkning af 
landet. Under en 4—6 m. mægtig strandvold af lagdelt sand og fjære- 
sten er der ved Ramsaa paa Andøen en torvmyr, som atter hviler paa 
saltvandsafleiringer af ler og sand. Ved sænkningens begyndelse kan 
landet ikke have ligget lavere end nu; thi de i ferskvand dannede lag 
af gytje og torv under strandvolden ligger kun et par meter over den 
nuværende havflade. Ved sænkningens maximum maa landet derimod 
have været nedsunket til en dybde af mindst 9 å 10 m., hvad der er 
strandvoldens høide over havet. Strandvolden, der maa være afsat i 
selve sænkningstiden, indeholder en molluskfauna af et tydelig mere 
sydligt præg end den, der i nutiden lever ved den samme del af kysten. 
Ogsaa dette profil vil blive nærmere beskrevet paa et andet sted i denne 
