M.-N. Kl. 
20 JENS HOLMBOE. 
ud i bassinet og synker tilbunds. Gytje og myrdynd er sædvanlig 
rigest paa plantefossiler. Talrigst er disse levninger nedenfor bratte 
skrænter og nær bækkenes mundinger. 
Sand og ler. Det rindende vand udvasker af jordbunden dens finere 
uorganiske bestanddele — for en stor del direkte eller indirekte resul- 
tatet af isbræernes skuring under deres fremadskridende bevægelse — 
og fører det medbragte materiale som slam med paa sin vei mod 
havet. Ved afleiring af dette slam dannes de overordentlig udbredte og 
praktisk vigtige jordarter sand og ler. 
Sand- og lerlagene er i sine renere former dannede paa steder, hvor 
det lavere organiske liv paa grund af de hydrografiske forhold er fat- 
tigt, eller ogsaa hvor afsætningen af det anorganiske slam er saa stor, 
at de organiske produkter kommer til at udgjøre en forsvindende del af 
det samlede afleirede materiale. — De senglaciale lerlag bestaar for den 
væsentligste del af slam fra bræelvene fra den tid, da den sidste store 
landis havde sin afsmeltningsperiode. De postglaciale lerafleiringer er 
derimod hovedsagelig først afsatte, efterat landet var hævet saa høit, at 
det senglaciale ler paany begyndte at udvaskes af elvenel. 
Ikke alle bække og elve fører samme slags eller lige meget slam; 
saavel mængden ‘som beskaffenheden retter sig efter de lokale forhold 
og veksler desuden med nedbøren fra dag til dag. I de dele af Norge, 
hvor grundfjeldets bergarter raader, har L. Schmelck sædvanlig fundet 
20—50 g. faste stoffe pr. m.? i indsjø- og elvevand?. Særlig er bræ- 
elvene rige paa slam, der gjør vandet graat og mudret; A. Helland® 
og P. A. Øyent har i Nordfjord og Jotunheimen oftest fundet 70—90 
g. slam pr. m3 i bræelve. Under bræernes afsmeltning og efter regn 
stiger slammængden til flere hundrede, ja i et enkelt tilfælde — Memuru- 
elven juli 1891 — til 1391 g. pr. m.? 
Naar bækkene og de stride fjeldelve løber ud i roligere bassiner 
som indsjøer og fjorde eller i sagteflydende elve, synker det medbragte 
slam langsomt tilbunds og afleires. Først bundfældes de mere grov- 
kornede bestanddele som sand, senere efterhaanden det mere finsmuld- 
rede slam som ler. Ligesom der i elveslammet gives bestanddele af 
forskjellig grovhed, saaledes bliver ofte ogsaa grændsen mellem sand og 
ler temmelig vilkaarlig. Der optræder i naturen en række blandings- 
1 Cfr, Brøgger, Nivaforandr, i Kristianiaf., p. 633. 
2 L. Schmelck, Vort drikkevand, p. 5. 
3 A, Helland, Om Gehalten af Slam i Bræelve, p. 204 flg. 
4 P, A, Øyen, Slammængden i Bræelve, p. 341. 
