1903. No. 2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER. 21 
og mellemformer, og i mange tilfælde vil først en kvantitativ slemnings- 
analyse kunne afgjøre, om en jordart bør betegnes som lerholdigt sand 
eller sandholdigt ler. 
Sammen med slammet fører det rindende vand frø, blade og andre 
planterester. Disse afsættes for en del paa bunden og indleires i sand- 
og lerlagene. Ved teglværkerne i Kristianiadalen træffer man endog 
undertiden store træstammer i lerlagene, ofte med rødder og grene 
nogenlunde i behold. For en del er dette stammer, som i ældre tid af 
elvene er ført ud paa fjorden, og som her vandtrukne er sunkne tilbunds 
og indleirede i leret. I andre tilfælde kan det sees, at de ved udglid- 
ninger og skred er komne ned i lerlagene, der da viser en forstyrret 
lagfølge; disse sidste staar undertiden skraat eller næsten opret i leret. 
Sand og ler, der er afsat i smaa bækkener, er som regel temmelig 
rige paa fossiler; men fossilernes antal aftager hurtig, jo længere fra 
land afleiringen har fundet sted. Ved slemning af store kvantiteter gjør 
man dog ofte rige fund, selv i sand og ler, der ved første øiekast synes 
ganske at mangle fossilindhold. 
Ler og sand afleires saavel i ferskt som salt vand. Hvorvidt en 
afleiring er af marin eller lacustrin oprindelse, afgjøres sikrest ved hjælp 
af dens fossiler, navnlig mollusker, foraminiferer og diatoméer. 
De marine lerlag er udbredt over store dele af slettedistrikterne 
i det sydlige Norge, hvorom navnlig kan henvises til Th. Kjerulfs 
karter. Efter alderen inddeles de i senglacialt ler, der væsentlig falder 
sammen med Kjerulf’s »mergeller«, og postglacialt ler, Kjerulf’s 
»muslingeler«. Nylig har W. C. Brøgger gjennemført en detailleret 
palæontologisk inddeling af lerlagenel. 
Blandt ferskvandslererne, der endnu er lidet studerede i vort 
land, maa mærkes flomler, som navnlig i flomtider afleires i elvenes 
bagevjer og paa oversvømmede strækninger. Undertiden kan denne 
lerart være meget fossilrig; men da den gjerne optræder paa stærkt ud- 
satte steder, opnaar den sjelden høi alder. — Glaciale ferskvandslerer, 
lig dem, der gjennem A. G. Nathorst’s undersøgelser er blevne be- 
kjendte fra Sydsverige, kjendes endnu ikke i Norge. Paa Lister har jeg 
dog fundet ferskvandsler med levninger af Betula nana, der i alder turde 
nærme sig det sydsvenske »dryasler«. 
Marin sand med plantelevninger er paavist paa en række steder 
langs kysten, især i den sydvestlige del af landet. De hidtil undersøgte 
afleiringer er alle af postglacial alder. 
1 W, C, Brøgger, Nivåforandr, i Kristianiaf, 
