1903. No: 2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER, 23 
vaad tilstand ofte næsten geléagtig jordart; farven er gjerne grongraa, 
ofte med et gulgrønt eller olivengrønt skjær, sjeldnere brun eller brunrød. 
Ofte er gytjen stærkt lagdelt (»papirgytje«), hvad der synes at vidne om 
en regelmæssig periodicitet i dens afleiring. Den tanke ligger nær, at 
dette kunde staa i forbindelse med den i den senere tid paaviste aarlige 
periodicitet i planktonets optræden, og at saaledes hvert skikt i gytjen 
repræsenterede et aars afsætning. Dette fremsættes dog blot som en 
formodning. 
De forskjellige elementer i gytjens sammensætning er ikke altid til- 
stede i samme forhold. Eftersom den ene eller den anden hoved- 
bestanddel er den kvantitativt overveiende, fremkommer der en række 
varieteter, der dels indbyrdes er nøie forbundne ved mellemformer, dels 
ogsaa forbinder den typiske gytje med de øvrige i aabent vand bund- 
fældte jordarter. Jo større del af gytjen udgjøres af planktonaffald, 
desto renere siges den at være. — De fleste eller maaske alle gytjer er 
mere eller mindre forurensede med anorganisk slam. 
At give en nærmere beskrivelse af de forskjellige varieteter turde 
her være mindre paakrævet. Nylig har C. Wesenberg-Lundl i et 
værdifuldt arbeide om danske indsjøafleiringer opstillet tre typer af 
recente gytjer: 1. diatomégytje, 2. myxophycégytje? og 3. 
kitingytje. Af disse tør no. 2 være vanskelig at erkjende i fossil til- 
stand; de to øvrige har jeg derimod ofte seet i mere eller mindre 
udprægede former i norske sjøer og torvmyrer. Den reneste diatomé- 
gytje er den saakaldte diatoméjord.eller kiselguhr, som hos os 
H. Reusch har beskrevet fra flere forekomster i Fjeldvandet ved Sandnæs, 
og som ogsaa findes paa flere andre steder i den sydvestlige del af 
landet. 
Gytjen kaldes paa Hedemarken af torvarbeiderne »lever«. (Smlgn. 
det tyske Lebertorf). 
Sjøkalk (svensk bleke). I bækkener med stærkt kalkholdigt vand 
kan under visse forhold ganske mægtige lag af kulsur kalk paa forskjellig 
vis afleires paa sjøbunden. For en væsentlig del er kalken ad kemisk 
eller mekanisk vei frigjort af døde molluskskal, dels stammer den ogsaa 
fra de kalkskorper, der udskilles ved forskjellige algers og høiere plan- 
ters livsvirksomhed, og som af bølgeslaget løsrives og hensmuldres. 
1 C, Wesenberg-Lund, Søkalk, Bønnemalm, Søgytje, p. 109—110. 
? Han skriver »Cyanophycegytje«; navnet Cyanophyceae Sachs maa af prioritetshensyn 
vige for Myxophyceae Stizenb. (1860), 
3 H, Reusch, Fjeldgrund og jordarter ved Stavanger, p. 103 flg, 
