24 JENS HOLMBOE. M.-N. Kl. 
Maaske udfældes en del af kalken direkte af vandet!. Disse ulige 
dannelsesmaader kan paa de forskjellige steder enten virke hver for sig 
eller ogsaa, hvad der turde være det almindeligste, i forening. 
Den saaledes dannede »sjokalk« er oftest temmelig stærkt forurenset 
med tilblandede gytje- og lerbestanddele; rene former synes hos os at 
være sjeldne. Th. Kjerulf?” omtaler forekomsten af sjøkalkafleiringer 
fra flere steder paa Ringerike, Hadeland, Toten, Hedemarken og Øster- 
dalen; ved Rognstad paa Toten var laget, der væsentlig bestod af skjæl- 
masse, ca. 2,5 m. mægtigt og indeholdt 98% kulsur kalk. Paa de 
fleste steder fandtes kalklaget i bunden af tjern og myrer. 
Fleresteds i Stange og Løiten paa Hedemarken har jeg fundet sjø- 
kalk i bunden af torvmyrerne, og efter modtagne meddelelser fra lokal- 
kjendte folk er disse afleiringer almindelige deromkring. Den her fore- 
kommende sjøkalk er en klidagtig, skiktløs eller noget skiktet, jordart 
af hvid til graagul farve, der i tør tilstand falder hen som et kridhvidt 
pulver. Den bruser sterkt for syre og bestaar for den allerstørste del 
af rent kalkslam. Sjøkalken indeholder talrige skal af ferskvands- 
mollusker, især snegle, men er fattig paa makroskopiske plantefossiler. 
I intet tilfælde har jeg fundet en større mægtighed end 0,5 å 0,6 m. 
(Vaalemyr i Stange). 
Driftafleiringer. Til alle aarstider, dog især om vaaren og høsten, 
fører det rindende vand med sig store mængder af planteaffald. De 
fleste plantedele kan være med i denne transport, rødder, rodstokke, 
stængler, stammer, grene, kviste og blade, videre frugter og frø i 
mængde. Mange af disse holder sig flydende i længere tid; andre, der 
har en specifik vægt høiere end vandet, kan flyde ved hjælp af »flottorer« 
af forskjellig art. Særskilt kan nævnes, at forskjellige bær- og sten- 
‘ frugter, hvis frø er tungere end vand, kan flyde ved hjælp af frugt- 
kjødet; dette gjælder bl. a. Juniperus, Rubus og Sorbus. Nylig har R. 
Sernander foretaget omfattende studier over denne transport; fra hans 
fremstilling 3 er ovenstaaende notitser hentede. 
Endel af »driften« skylles af strømmen op paa land, hvor bølgerne 
ordner materialet i lange, voldlignende banker af indtil flere decimeters 
mægtighed. Men en ikke uvæsentlig del synker før eller senere tilbunds, 
naar planteresterne er helt gjennemtrukne af vand. I rolige bugter af 
1 Cfr, C. Wesenberg-Lund’s udførlige fremstilling (Søkalk, Bonnemalm, Søgytje, 
p. 7—78). 
2 Th. Kjerulf, Om Mergels Forekomst, p. 61—63. — Cfr. Th. Buchholz, Beskr, over 
Grans Præstegjeld, p. 99. 
3 KR, Sernander, Skandinav, vegetat, spridningsbiologi, p. 48—224, 
