28 JENS HOLMBOE. M.-N. Kl. 
torvarter kun i undtagelsestilfælde give vink af betydning om afleirings- 
tidens klimat. 
Mosetorv. Saavel paa grund af sin bygning som forekomst er 
mange mosearter fortrinlig skikkede til at opbevares fossile. Fremfor 
andre planter har de havt betydning for torvdannelsen. 
Mosetorven er næsten altid meget fattig paa levninger af fanero- 
game planter, og naar saadanne forekommer, tilhører de som oftest 
almindelige myrplanter. En palæontologisk undersøgelse af disse torv- 
arter giver derfor lidet udbytte, og de har af den grund hidtil været 
lidet studerede hos os. Paa grund af mosetorvarternes store udbredelse 
i vort land og deres økonomiske betydning vilde imidlertid et indgaaende 
studium af dem være særdeles ønskeligt; herved vilde uden tvivl kunne 
opnaaes resultater af saavel videnskabeligt som praktisk værd. 
Af de hidhørende torvarter er hvidmosetorven den vigtigste; 
den bestaar af grenstykker og hele skud af forskjellige hvidmosearter 
(Sphagnum). Den udgjør i frisk tilstand en brunfarvet, løst svampet 
masse, trækker sig ved tørring forholdsvis lidet sammen og er da meget 
let. Forskjellige Sphagnum-arter deltager i torvdannelsen, nogle paa 
tørrere, andre paa vaadere steder; efter E. Ryan’s undersøgelser turde 
i det søndenfjeldske Norge Sph. fuscum, Sph. cuspidatum og Sph. 
medium være de vigtigstel. Af fanerogame myrplanter indeholder hvid- 
mosetorven hyppigst blade og stængler af Andromeda og Oxycoccus 
samt i trevler opløste tuer af Æriophorum vaginatum. Torv, der er 
rig paa disse sidste strylignende trevlebundter, kaldes paa Lister og 
Jæderen »kaletorv« (kale = stry). Hvor Eriophorum-trevlerne udgjør 
den væsentligste del af torvmassen, fremkommer den torvart, som Gun- 
nar Andersson? har kaldt »fibertorf«. I Norge har jeg hidtil ikke 
seet saa udprægede former heraf, at der er grund til at opstille dem 
som en særskilt torvart. 
Paa grund af sin store vandsugningsevne egner hvidmosetorven sig 
bedre til torvstrø end de øvrige torvarter. 
Fedtorv er en karakteristisk torvart, der er almindelig udbredt i 
de norske torvmyrer; en stor del af den »braendtorv«, der tilvirkes i 
vort land, bestaar af fedtorv. Om dens dannelsesmaade hersker endnu 
stor usikkerhed. Gunnar Andersson var tidligere nærmest tilbøielig 
til at opfatte den som et langt fremskredent omdannelsesprodukt af visse 
former af hvidmosetorv?; senere har han, omend med tvivl, henført den 
1 E. Ryan, Unders. af torvprøver, p. 118—120, 
? Gunnar Andersson, Finl, torfmoss,, p. 23. 
pr 
