1903. No. 2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER. 29 
til myrdyndgruppen!. I flere henseender indtager fedtorven en mellem- 
stilling mellem disse jordarter. Den er en fast, brunsort torv af fed 
konsistens, tæt gjennemsat af lodrette rodtrevler af Eriophorum-arter 
samt Scirpus caespitosus. Af fanerogame planterester indeholder den 
forøvrigt faa eller ingen. Heller ikke den mikroskopiske undersøgelse 
bidrager synderlig til forstaaelsen af dens oprindelse. — Iethvertfald 
delvis identisk med fedtorven er Stangeland’s »bjørnskjægtorv«, der 
er meget hyppig paa Jæderen?; de rodtrevler, der gjennemsætter fed- 
torven, synes her oftere end paa Østlandet at bestaa af bjørnskjæg- 
rødder (Scirpus caespitosus) samt tildels rødder af blaatop (Molinia 
coerulea). 
Paa meget vaade steder eller helt nedsænket i vand vokser Ambly- 
stegium-arterne ofte i mængde, og ikke sjelden danner de her torvlag, 
der dog som oftest kun bliver lidet mægtige. Meget ofte er denne 
torvart forurenset med gytje. Ogsaa paa norsk maa den mest passende 
kunne benævnes med det af R. Tolf givne navn, brunmosetorv. 
Ogsaa andre mosearter optræder undertiden torvdannende. Flere- 
steds paa Østlandet, især i Smaalenene, har jeg seet mindre torvlag af 
bjørnemose (Polytrichum commune) i frisk vækst. — Ifølge H. Reusch® 
synes endvidere Rhacomitrum lanuginosum at kunne danne torv i den 
nordlige del af landet. 
Karplantetorv. Under dette navn sammenfatter Gunnar Anders- 
son en række torvarter, der er dannede af rødder, rodstokke, stængler 
og andre vegetative dele af forskjellige, i de fleste tilfælde monokotyle- 
done sumpplanter. Ligesom de enkelte arter i rørsumpe og kjær snart 
vokser for sig selv i ren bestand, snart flere sammen, saaledes er ogsaa 
de hidhørende torvarter, der i sine typiske former er temmelig ulige, 
ved blandingsformer nøie forbundne med hverandre. Nogle af de vig- 
tigste skal her opføres. 
Sneldetorv. De glindsende, brunsorte rodstokke af Equisetum — 
udentvivl i de aller fleste tilfælde Æ. limosum (s. 1.) — paatræffes meget 
ofte som en lidet fremtrædende tilblanding i torv af forskjellig slags. 
Langt sjeldnere er de saa talrige, at der kan blive tale om en egen 
sneldetorv. Helt typisk har jeg kun seet denne torvart en enkelt gang, 
nemlig ved sydenden af Borrevand i Jarlsberg, hvor den danner lag af 
indtil 0,5 meters mægtighed. 
1 Gunnar Andersson och Gunnar Dillner, Olika torfslags brånslevårde, p. 16. 
2 G, E. Stangeland, Torvm, i Norge, I, p. 29. 
3 Hans Reusch, Eigentümliche Wachtumsform einer Moos-art, p. 573—574+ 
